ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3966/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                    головуючого - судді Земляної Г. В.
                                                            суддів:                    Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
у справі №580/3966/20
за позовом           ОСОБА_1 
до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (надалі - відповідач), в якому просила суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неприйняття розпорядження по розрахунку доплати до пенсії ОСОБА_1 у розмірі однієї мінімальної заробітної плати підвищення пенсії як непрацюючому пенсіонерові, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, та перерахунку основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 39, 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області усунути порушення права ОСОБА_1 на доплату до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 39, 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та виготовити відповідне розпорядження згідно постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2011 року по справі №2-а-4462/11.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив, з того, що на підставі пункту 2 частини 1 статті  170 КАС України є рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме, постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2011 року по справі №2-а-4462/11.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду та порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду.
Апелянт зазначає, що у даному позові йдеться про відновлення пенсійних виплат на підставі норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-Х1І (далі - Закон №796-ХІІ), що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між позивачем і відповідачем та ухвалення Тальнівським районним судом Черкаської області постанови від 21.10.2011 року по справі №2-а-4462/11, якою було підтверджено право позивача на встановлені Законом №796-ХІІ розміри пенсійних виплат по інвалідності. При цьому позивач покладався на те, що до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності, на чому наголошено у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження та встановлено строк до 03 листопада 2020 року, протягом якого учасники справи можуть подати відзив. 
Представником відповідача 28 жовтня 2020 року отримано Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року, що підтверджується підписом на поштовому повідомленні про вручення поштової кореспонденції.
Однак, станом на час прийняття постанови суду, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду повинна бути залишена без змін, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною 2 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що 21.10.2011 року постановою Тальнівського районного суду Черкаської області у адміністративній справі № 2-а-4462/11, яка набрала законної сили 23.09.2013 року, зобов`язано Пенсійний фонд вчини певні дії зокрема: «Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю щомісячної доплати до пенсії відповідно до ст. 39 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 10.11.2010 року із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік та з урахуванням сум проведених виплат.  
Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії по інвалідності з 02.03.2011 року відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який визначається з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік з урахуванням сум проведених виплат.».
В обґрунтування даного позову зазначено, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є непрацюючим пенсіонером та проживає у населеному пункті, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (до набрання чинності Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України") відносився до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона), тому, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018, вважає, що має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, встановленого ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на підставі постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2011 року по справі №2-а-4462/11.
Колегія суддів звертає увагу, що зміст позовної заяви по даній справі є ідентичний змісту постанови Тальнівського районного суду Черкаської області у адміністративній справі № 2-а-4462/11
Так, аналіз вказаного судового рішення у справі №2-а-4462/11 свідчить про те, що заявлені позовні вимоги у даній справі безпосередньо пов`язані з виконанням рішення суду, а саме: щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, який є правонаступником Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області вчинити дії щодо доплат до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та на розмір основної та додаткової пенсії по інвалідності відповідно до норм статей 39, 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
За змістом статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини першої статті 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно частини другої статті 372 КАС судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачка зверталася з аналогічним позовом до суду та ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі №580/3453/19 було закрито провадження у справі та роз`яснено, що їй необхідно звернення до суду по справі №2340/4057/18 з заявою у відповідності до статті 382 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді даного спору правомірно враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 16 січня 2019 року по справі №686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року по справі №816/2016/17.
Доводи апелянта про відмінність заявлених вимог в даному позові від вимог, за результатом розгляду яких прийнято постановою Тальнівського районного суду Черкаської області у адміністративній справі № 2-а-4462/11, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи таке.
Як вже було зазначено вище, позивач звернувся з даним позовом, оскільки неврегульоване питання щодо права на щомісячне отримання підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, встановленого ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Колегія суддів вважає, що таке питання повинно вирішуватися в порядку виконання судового рішення у справі № 2-а-4462/11, а не в порядку подання нового позову, адже рішенням суду по справі № 2-а-4462/11 визначено право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.
Відмова у відкритті провадження у даній справі пов`язана з обранням позивачем неналежного способу захисту. Водночас позивач не позбавлений права звернення до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою, де будуть зазначені вимоги за якими відмовлено судом у відкритті провадження у справі.
Отже, колегія суддів погодитися з рішенням суду першої інстанції, що спірні правовідносини є пов`язаними (похідними) з неналежним виконанням рішення Тальнівського районного суду Черкаської області у адміністративній справі № 2-а-4462/11 і не є самостійними позовними вимогами, тобто безпосередньо пов`язані з предметом і підставою позову за якими постановлене судове рішення по суті позовних вимог між тими ж сторонами, а тому існують правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі, відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а це, відповідно до статті 316 КАС України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 238, 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя:                                                                      Г. В. Земляна

Судді:                                                                                 Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                    В. В. Файдюк