ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7684/20 Справа № 2-3758/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ», суб`єкт оскарження Державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), зацікавлена особа: ОСОБА_1 на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 20.03.2020 року,–

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року заявникзвернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зайцева Д.В., зацікавлена особа: ОСОБА_1 на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 20.03.2020 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги заявник зазначав, що з постанови про повернення виконавчого документу стягувачу вбачається, що у боржника є транспортний засіб, який розшукується поліцією відповідно до Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів. Заявник посилався на те, що державний виконавець не міг здійснювати розшук транспортного засобу, а тому не мав права застосовувати п.2 ч.1 ст.37 Закону України “Про виконавче провадження” відносно транспортного засобу. У постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві зазначено, що у боржника є нерухоме майно. Заявник вважає, що державний виконавець зобов`язаний був провести арешт та опис майна, яке знаходиться у будинку боржника. Законом України “ Про виконавче провадження” передбачено стягнення на майно, не тільки яке належить боржнику на праві власності, але й на майно яке перебуває в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, ст. 10 ЗУ “Про виконавче провадження”. Державний виконавець не здійснював дій щодо розшуку такого майна. 
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року у задоволенні скарги було відмовлено.
Не погодившись із такою ухвалою, ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ»подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду — без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу — залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що виконавче провадження №56914194 було відкрито на підставі заяви стягувача та виконавчого документу (Виконавчий лист № 2-3758/11 від 08.10.2012, виданий Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області). 03.08.2018 державним виконавцем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам виконавчого провадження.
Державним виконавцем проведена перевірка майнового стану боржника, шляхом здійснення запитів до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, шляхом використання електронної взаємодії передбаченої автоматизованою системою виконавчого провадження. Відповідно до отриманих відповідей боржник не перебував у трудових відносинах не отримував жодного виду доходу, мав рахунки у банківській установі.
04.09.2018 Державним виконавцем винесено Постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на рахунки боржника відкритті у банківській установі АТ КБ “ПРИВАТБАНК”. Вказана постанова була прийнята до виконання, про що свідчить повідомлення АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 08.10.2018 року.
Згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем на адресу банківської установи були надіслані платіжні вимоги № 642, 643, 644 про примусове списання коштів. Вказані платіжні вимоги були повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на вказаних рахунках. Повідомлень від АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про наявність коштів на вказаних рахунках на адресу виконавчої служби не надходило.
04.09.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Вказана постанова була направлена для виконання на адресу ТСЦ № 1247. Постанова була прийнята та виконана відповідно до повідомлення ТСЦ 1247 від 19.09.2018 року
03.10.2018 державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві приватної власності зареєстрований транспортний засіб Марка: DACIA, Модель: LOGAN, Реєстраційний/кадастровий номер: НОМЕР_1 .
03.10.2018 року державним виконавцем винесено Постанову про розшук майна боржника, яка була направлена на виконання на адресу Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується Списком № 176 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 03.10.2018 року
Транспортний засіб боржника було оголошено в розшук Постановою про розшук майна боржника, ВП №56914194 від 03.10.2018. Розшук транспортних засобів боржника здійснюється відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Вказана постанова була направлена на виконання до органів Національної поліції України.
Судом встановлено, що автотранспорт боржника неодноразово був оголошений в розшук в рамках ЗВП 59957498 шляхом електронної взаємодії відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 р. № 606 та Наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5. Станом 20.03.2020 року на адресу відділу не надходило повідомлень від Національної поліції України про вилучення вказаного транспортного засобу.
03.07.2019 державним виконавцем винесено Постанову про зміну сторони виконавчого провадження, якою стягувача у виконавчому провадженні було замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду від 21 травня 2019 року.
03.07.2019 та 02.09.2019 на адресу боржника ОСОБА_1 , державним виконавцем направлялися виклики, з вимогою з`явитися до виконавця, які були невиконані боржником.
20.09.2019 державним виконавцем було направлено на розгляд Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа. У задоволенні вказаного подання державному виконавцю було відмовлено.
17.09.2019 та 07.10.2019 було направлено запити до банківських установ про надання вичерпної інформацію про наявність та/або стан рахунків боржника, руху коштів та операцій на рахунках боржника за конкретний проміжок часу, а також про інформацію щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Відповідно до відповідей банківських установ, у боржника відсутні рахунки у банківських установах, а також договори про зберігання цінностей або надання боржнику в указаних банківських установах майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа.
11.10.2019 року здійснено вихід за адресою реєстрації боржника з метою перевірки майнового стану боржника та здійснення опису арешту майна у разі його виявлення. Здійснити вказані дії не вдалося через відсутність боржника за адресою АДРЕСА_1 , що було зафіксовано актом державного виконавця від 11.10.2019 року. Транспортного засобу на прибудинковій території не виявлено.
Встановлено, що Єдиний об`єкт нерухомого, майна боржника, що належить йому на праві власності (реєстраційний номер майна: 8032363) є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, № 905 від 04.06.2007, реєстраційний номер обтяження № 5067123. Звернення стягнення на дане майно заборонено відповідно до Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті”.
В ході примусового виконання рішень за виконавчими документами у складі ЗВП 59957498 державним виконавцем не було встановлено іншого майна (майнових прав) боржника, у тому числі таких, що перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, ніж об`єкта нерухомого, майна боржника, що належить йому на праві власності (реєстраційний номер майна: 8032363), яким боржник володіє на праві спільної часткової власності з ОСОБА_2 . Сама ОСОБА_2 не має у власності жодного об`єкта нерухомого майна окрім вказаного об`єкта (реєстраційний номер майна: 8032363).
Дані обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 204673965 від 18.03.2020.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем було прийнято процесуальне рішення про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі діючого законодавства, після виконання всіх можливих дій, направлених на виконання судового рішення. 
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що державний виконавець не вжив всіх передбачених Законом України “Про виконавче провадження” дій та заходів для виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення для виконання рішення суду. Зокрема апелянт вказує, що відповідного документа про те, що поліція не може розшукати транспортний засіб, в матеріалах справи відсутнє, а суд першої інстанції не з`ясував та не врахував ці обставини.
Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Так, за правилами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо здійснення всіх належних заходів, передбачених Законом України “Про виконавче провадження”, для своєчасного виконання рішення суду, зокрема, державним виконавцем була проведена перевірка майнового стану боржника шляхом здійснення запитів до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, шляхом використання електронної взаємодії передбаченої автоматизованою системою виконавчого провадження. Однак, відповідно до отриманих відповідей, боржник не перебував у трудових відносинах, не отримував жодного виду доходу, мав рахунки у банківській установі, у зв`язку з чим 04.09.2018 державним виконавцем було винесено Постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на рахунки боржника, відкритті у банківській установі АТ КБ “ПРИВАТБАНК”. 
Однак, як було встановлено судом першої інстанції, платіжні вимоги № 642, 643, 644 про примусове списання коштів були повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на вказаних рахунках. 
Так, дійсно 03.10.2018 державним виконавцем було встановлено, що за боржником на праві приватної власності зареєстрований транспортний засіб Марка: DACIA, Модель: LOGAN, Реєстраційний/кадастровий номер: НОМЕР_1 , який неодноразово був оголошений в розшук в рамках ЗВП 59957498 шляхом електронної взаємодії відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 р. № 606 та Наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5. Станом 20.03.2020 року на адресу відділу не надходило повідомлень від Національної поліції України про вилучення вказаного транспортного засобу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем були вжиті заходи, направлені на розшук транспортного засобу боржника, а саме, оголошення транспортного засобу в розшук в порядку статті 36 ЗУ “Про виконавче провадження”. 
У зв`язку з тим, що розшук транспортного засобу боржника впродовж розумного строку не дав результату, державним виконавцем було вірно прийнято процесуальне рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.
Закон України “Про виконавче провадження” не вимагає отримання від Національної поліції відповіді про те, що поліція не може розшукати транспортний засіб, на що посилається апелянт. Крім того, апелянт не наводить норми закону чи нормативно-правового акту, яким би передбачалося отримання вказаної відповіді.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. 
Таким чином, законом передбачено розумний строк вчинення розшуку транспортного засобу боржника при примусовому виконанні рішення відповідно до Закону України “Про виконавче провадження”, а саме один рік з дня оголошення розшуку транспортного засобу. Цей строк державним виконавцем був дотриманий.
Крім того, при здійсненні примусового виконання рішення було встановлено, що єдиний об`єкт нерухомого, майна боржника, що належить йому на праві власності (реєстраційний номер майна: 8032363), є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, № 905 від 04.06.2007, реєстраційний номер обтяження № 5067123. Звернення стягнення на дане майно заборонено відповідно до Закону України “Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті”.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не доводять обставини, що мають значення у справі, зокрема факту безпідставного повернення державним виконавцем виконавчого документа.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» – залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова