Справа № 131/1054/20 
Провадження № 33/801/926/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю.Б.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя  АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року визнано ОСОБА_1  винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за  ч. 1  ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн. судового збору. 
Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням,  ОСОБА_1  27.08.2020 о 01:00 в смт Дашів Іллінецького району Вінницької області  по вул. Центральна,  керував транспортним засобом «Ford Skorpio», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Результат тестування показав 1,52 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП – керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки з оскаржуваною постановою він не погоджується в повному обсязі та вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в судовому засіданні він розповідав про події, які відбулися 27.08.2020, зокрема про те, що він не здійснював керування належним йому автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, також судом був допитаний свідок ОСОБА_2 , який підтвердив, що керував автомобілем, проте суд першої інстанції взагалі не надав оцінки їхнім показанням.
Висновок суду першої інстанції про те, що факт керування автомобілем ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння також підтверджується поясненнями двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є хибним, оскільки ці свідки були присутні лише при тому, як він продував прилад «Драгер» та вони не бачили як автомобіль під`їхав на вул. Центральну та хто знаходився за кермом автомобіля та надають письмові показання, які зовсім не підтверджують, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
До того ж у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 461596 не зазначені підстави зупинки транспортного засобу, у додатках вказаний флеш накопичувач, проте він не був наданий суду першої інстанції. 
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 огляд проводиться на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків. Проте його автомобіль не зупинявся працівниками поліції, оскільки був припаркований по вул. Центральна у смт Дашів, коли до нього під`їхав автомобіль поліції. Тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, так як 27.08.2020 та на передодні він не керував належним йому транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
В судовому засіданні ОСОБА_1  та його захисник Шеремет А. С. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просять її задовольнити.
ОСОБА_1 суду пояснив, що в ніч з 26.08.2020 на 27.08.2020 він у свого знайомого в смт. Дашів, до якого приїхав на машині, святкував день народження сина. Із знайомим ОСОБА_5 вони вирішили поїхати в магазин в центр, однак оскільки були в нетверезому стані ОСОБА_1 подзвонив знайомому ОСОБА_2 . Останній був тверезий і відвіз їх до магазину. Коли під`їхали до магазину, ОСОБА_2 з ключами від машини одразу пішов додому, оскільки йому зателефонувала дружина, але обіцяв підійти і відвезти їх. Він з ОСОБА_5 залишилися в машині обговорювати покупки.
Проте буквально через хвилину-дві як зупинилося їх авто і ОСОБА_2 пішов додому, до них під`їхала машина поліції з якої вийшли поліціанти і підійшли до автомобіля. Побачивши, що за кермом не має водія, поліціанти запитали власника транспортного засобу. Вони з ОСОБА_5 вийшли з автомобіля і ОСОБА_1 відповів, що він є власником. При цьому про водія вони у них не питали. Перевіряючи документи на машину поліціанти побачили, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а тому одразу почали складати на нього протокол. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що сприймав ситуацію нормально, був адекватним, не буйним, але поліціанти не питали його про стан алкогольного сп`яніння. Працівники поліції запросили двох свідків, і дівчина з екіпажу запропонувала йому для цікавості продути Драгер, при цьому в чек з приладу він не дивився. Після виготовлення йому надали підписати протокол і інші документи. При цьому поліцейський лише приблизно оголошував що там написано, а з його письмових пояснень оголосив лише те, що у його друга народився син. Про те, що він не був за кермом свідкам та поліціантам не говорив, а останні його і не питали.
Працівники поліції викликали евакуатор, тверезого водія і поїхали, а в цей час підійшов ОСОБА_2 і віддав ключі. ОСОБА_1 розрахувався за евакуатор, а викликаний поліціантами водій відігнав його транспортний засіб.
На запитання суду пояснив, що не перебував у неприязних стосунках з працівниками поліції, тиск з боку останніх на нього не вчинявся.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що йому подзвонив його знайомий ОСОБА_1 і попросив відвезти на машині в центр, оскільки той святкує день народження сина у друга, а тому випив спиртне. Свідок пішов за вказаною адресою і побачивши автомобіль знайомого зрозумів, що прийшов правильно. Він відвіз ОСОБА_1 з товаришем в цент до магазину. Там вони вийшли з машини, перекурили, порозмовляли і свідку зателефонувала його дружина. ОСОБА_2 взяв ключі від машини і сказав їм, що скоро повернеться і відвезе їх. Через 20, може через 30 хвилин повернувся до магазину. За цей час йому ніхто не дзвонив. Машина знаходилася на тому ж місці, поліцейських вже не було. Він віддав ключі і хлопці повідомили йому що сталося. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, пояснення  ОСОБА_1  і його захисника, пояснення свідка  ОСОБА_2  приходжу до висновку, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, оскільки постанова суду містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, оцінив сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, належним чином мотивував свої висновки, та дійшов правильного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, згідно з підпунктом «а» пункту 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Так, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно з пунктом 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).
Розглядаючи справу, суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що  ОСОБА_1  керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, за зазначених у постанові обставинах, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №461596 від 27.08.2020 (а.с.1), який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів не викликає; письмовими поясненнями  ОСОБА_1 (а. с. 3), згідно яких він вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у його друга народився син і вони вирішили відмітити. Посидівши з друзями та випивши всі спиртні напої, він сів за кермо свого авто та поїхав в центр смт. Дашів до магазину «Лідер», де був зупинений працівниками поліції. Вину визнав; роздруківкою газоаналізатора Алкотест Драгер, відповідно до якого результат тестування становив 1,52 ‰ (а. с. 1) і поясненнями свідків ОСОБА_4 та  ОСОБА_3 , які кожен окремо підтвердили, що були присутні під час освідування водія  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер, за результатами якого алкотестер показав результат 1,52 проміле.  ОСОБА_1  вказав, що вживав спиртні напої (а. с. 4, 6); з протоколу вбачається, та це не заперечує апелянт, що працівниками поліції у нього було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, а керування транспортним засобом «Ford Skorpio», державний номерний знак НОМЕР_1 , передано іншій особі ОСОБА_6 (а. с. 8), що також свідчить про те, що саме  ОСОБА_1  був водієм транспортного засобу, тобто здійснював керування. 
Вище перелічені докази узгоджуються між собою, будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості немає, в сукупності підтверджують вину  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині безпідставного притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, то вони також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Пояснення  ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про те, що від не керував транспортним засобом, а був пасажиром суд розцінюю як спосіб захисту ОСОБА_1 з метою уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки вони з`явилися лише на стадії апеляційного перегляду. Таких відомостей не містить зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №461596 від 27.08.2020, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші матеріали справи. Такі пояснення в суді апеляційної інстанції є суперечливими, зокрема викладеним в апеляційній скарзі поясненням щодо знаходження ОСОБА_5 в транспортному засобі.
Апеляційний суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_2 в цій частині. Пояснення свідка суперечать поясненням ОСОБА_1 , оскільки останній вказував що не виходив з машини до прибуття працівників поліції, в той же час свідок пояснив, що відвіз ОСОБА_1 з товаришем в цент до магазину. Там вони вийшли з машини, перекурили, порозмовляли і свідку зателефонувала дружина. Суперечать матеріалам справи і пояснення свідка про те, що він прийшов через 20-30 хвилин і працівників поліції вже не було.
Так, відповідно до матеріалів адміністративної справи свідки ОСОБА_4 та  ОСОБА_3  були запрошені на освідування 27.08.2020 о 01 год. 15 хв., розписка водія, запрошеного працівниками поліції, була відібрана останніми 27.08.2020 о 02 год. 20 хв., проте з пояснень свідка  ОСОБА_2  вбачається, що він був відсутній лише 20-30 хв. Така поведінка свідка  ОСОБА_2 викликає недовіру щодо правдивості показань, які він надав у суді апеляційної інстанції, оскільки свідчить про його заінтересованість та намагання допомогти особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Оскільки огляд на стан сп`яніння проводиться виключно відносно водія, то сумнівів у тому, що саме  ОСОБА_1  був за кермом, за умови, що він погодився пройти такий огляд, не виникає.
Отже факт керування ним транспортним засобом доведено поза всяким розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом поліції, а тому відсутність відеозапису з нагрудної камери поліцейського в матеріалах справи не змінює вірні висновки суду першої інстанції, оскільки оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд прийшов до висновку що вони є належними, допустимими та достатніми для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.
За таких обставин та з урахуванням положень статті 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду                           Ю. Б. Войтко