ПОСТАНОВА
Іменем України

25 листопада 2020 року   
Київ
справа №260/1385/18
адміністративне провадження №К/9901/30984/19
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Білоуса О.В.,  Гусака М.Б., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу №260/1385/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Континент" до Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Континент" на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року (суддя Ващилін Р.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року (головуючий суддя - Глушко І.В., судді: Бруновська Н.В., Запотічний І.І.),
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Континент" (далі за текстом - позивач, ТОВ "Євро Континент") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС в Закарпатській області (далі за текстом - відповідач, ГУ ДФС), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18 червня 2018 року №0004461409, №0004471409.
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем умови преференційного оподаткування товарів на умовах Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, що ратифікована Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VІІ (далі - Угода), є безпідставним, оскільки ТОВ "Євро Континент" здійснювалось митне оформлення товарів окремими партіями, вартість яких не перевищувала 6000 Євро. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 30 жовтня 2017 року ТОВ "Євро Континент" ввезено на митну територію України згідно з митними деклараціями №UA305200/2017/025247 та №UA305200/2017/025248 напівпричіп трьохосьовий тентовий без бортів, марка Schwarzmuller вартістю 1700 євро та сідельний тягач для перевезення напівпричепів, марка Volvo вартістю 6000 євро відповідно на підставі автотранспортної накладної CMR №000372 від 26 жовтня 2017 р. Відповідно до відомостей зазначених документів, відправником товару є Pieran Company s.r.o. (Чехія), одержувачем - ТОВ "Євро Континент" (а.с. 79-84).
16 листопада 2017 року ТОВ "Євро Континент" ввезено на митну територію України згідно з митними деклараціями №UA305200/2017/027187 та №UA305200/2017/027188 сідельний тягач для перевезення напівпричепів, марка DAF вартістю 5900 євро та напівпричіп трьохосьовий тентовий без бортів, марка Schwarzmuller вартістю 2300 євро відповідно на підставі автотранспортної накладної CMR №000377 від 10 листопада 2017 року. Відповідно до відомостей зазначених документів, відправником товару є Replicant s.r.o. (Словаччина), одержувачем - ТОВ "Євро Континент" (а.с. 85-90).
28 грудня 2017 року ТОВ "Євро Континент" ввезено на митну територію України згідно з митними деклараціями №UA305200/2017/031641 та №UA305200/2017/031642 сідельний тягач для перевезення напівпричепів, марка DAF вартістю 3500 євро та напівпричіп трьохосьовий тентовий без бортів, марка Krone вартістю 2700 євро відповідно на підставі автотранспортної накладної CMR №000419 від 23 грудня 2017 року. Відповідно до відомостей зазначених документів, відправником товару є Replicant s.r.o. (Словаччина), одержувачем - ТОВ "Євро Континент" (а. с. 91-98).
15 січня 2018 року ТОВ "Євро Континент" ввезено на митну територію України згідно з митними деклараціями №UA305160/2018/000999 та №UA305160/2018/001004 сідельний тягач для перевезення напівпричепів, марка DAF вартістю 3900 євро та напівпричіп самоскидний з зсувним тентом трьохосьовий, марка Wieltone вартістю 5700 євро відповідно на підставі автотранспортної накладної CMR №000421 від 4 січня 2018 року. Відповідно до відомостей зазначених документів, відправником товару є Replicant s.r.o. (Словаччина), одержувачем - ТОВ "Євро Континент" (а. с. 99-103).
1 лютого 2018 року ТОВ "Євро Континент" ввезено на митну територію України згідно з митними деклараціями №UA305160/2018/002793 та №UA305160/2018/002794 напівпричіп трьохосьовий з тентом без бортів, марка Panav вартістю 2100 євро та сідельний тягач для перевезення напівпричепів, марка DAF вартістю 4100, євро відповідно на підставі автотранспортної накладної CMR №000435 від 25 січня 2018 року. Відповідно до відомостей зазначених документів, відправником товару є Replicant s.r.o. (Словаччина), одержувачем - ТОВ "Євро Континент" (а. с. 104-110).
6 лютого 2018 року ТОВ "Євро Континент" ввезено на митну територію України згідно з митними деклараціями №UA305200/2018/003347 та №UA305200/2018/003348 сідельний тягач для перевезення напівпричепів, марка Volvo вартістю 5000 євро та напівпричіп трьохосьовий, марка Schmitz вартістю 3000 євро відповідно на підставі автотранспортної накладної CMR №0102 від 1 лютого 2018 року. Відповідно до відомостей зазначених документів, відправником товару є Bojkun spol. s.r.o. (Словаччина), одержувачем - ТОВ "Євро Континент" (а. с. 111-117).
1 березня 2018 року ТОВ "Євро Континент" ввезено на митну територію України згідно з митними деклараціями №UA305160/2018/005774, №UA305160/2018/005776, №UA305160/2018/005777 та №UA305160/2018/005778 сідельний тягач для перевезення напівпричепів, марка Volvo вартістю 5900 євро, напівпричіп трьохосьовий без бортів, без тента, марка Kogel вартістю 1950 євро, напівпричіп трьохосьовий без бортів (не укомплектований), марка Kogel вартістю 1950 євро та напівпричіп трьохосьовий без бортів, без тента (не укомплектований), марка Kogel вартістю 1950 євро відповідно на підставі автотранспортної накладної CMR №2018-091 від 22 лютого 2018 року. Відповідно до відомостей зазначених документів, відправником товару є Replicant s.r.o. (Словаччина), одержувачем - ТОВ "Євро Континент" (а. с. 118-132).
Посадовими особами ГУ ДФС проведено документальну невиїзну перевірку стану дотримання ТОВ "Євро Континент" вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування згідно МД типу ІМ 40 ДЕ: №UA305200/2017/025247, №UA305200/2017/025248 від 30 жовтня 2017 року; №UA305200/2017/027187, №UA305200/2017/027188 від 16 листопада 2017 року; №UA305200/2017/031641, №UA305200/2017/031642 від 28 грудня 2017 року; №UA305160/2018/000999, №UA305160/2018/001004 від 15 січня 2018 року; №UA305160/2018/002793, №UA305160/2018/002794 від 1 лютого 2018 року; №UA305200/2018/003347, №UA305200/2018/003348 від 6 лютого 2018 року; №UA305160/2018/005774, №UA305160/2018/005776, №UA305160/2018/005777, №UA305160/2018/005778 від 1 березня 2018 року, за результатами якої складено акт №501/07-16-14-09/37968542 від 11 травня 2018 року.
Перевіркою встановлено порушення:
- частини першої статті 270, пункту 2 частини першої статті 292, частини першої статті 300 Митного кодексу України, Закону України «Про митний тариф України» від 19 вересня 2013 року №584-VII (далі - Закон №584-VII), поняття преференційної «партії товару» згідно Протоколу І до Угоди, та пункту 19 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №450 (зі змінами і доповненнями, далі - Положення №450), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита за переліком митних декларацій, вказаним в додатку до Акта перевірки, на загальну суму 192406,28 грн;
- пункту 190.1 статті 190 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання із сплати податку на додану вартість за переліком митних декларацій, вказаним в додатку до Акта перевірки, на загальну суму 38481,26 грн.
Відповідно до акта перевірки у період, що перевірявся, ТОВ "Євро Континент" здійснило митне оформлення наступних товарів:
- 7 одиниць «сідельних тягачів для перевезення напівпричепів, таких, що були у використанні…», задекларованих за кодом УКТЗЕД 8701209000, країна походження: ЄС, з наданням преференції по ввізному миту « 410» на загальну суму 122056,77 грн та сплатою зменшеного ввізного мита за пільговою ставкою 5% у 2017 році та 2,5 % - у 2018 році, на загальну суму 68331,12 грн;
- 8 одиниць «напівпричепів трьохосних, без бортів, з тентом (або без тента), таких, що були у використанні…» та 1 «напівпричепа-самоскида, обладнаного зсувними тентом, трьохосного, що був у використанні…», задекларованих за кодом УКТЗЕД 8716398000, країна походження: ЄС, з наданням преференції по ввізному миту « 410» на загальну суму 70349,51 грн та сплатою зменшеного ввізного мита за пільговою ставкою 5% у 2017 році та 2,5 % - у 2018 році, на загальну суму 32276,58 грн;
За позицією контролюючого органу, декларування позивачем товарів в розумінні поняття преференційної «партії товару», яка є однією з умов застосування преференційного режиму оподаткування товарів згідно з Угодою, проведено з недотриманням вимог положення Протоколу І до Угоди та пункту 19 Положення №450, а саме транспортування товару здійснювалось від одного експортера одному одержувачу за одним транспортним документом (автотранспортною накладною CMR), проте, сукупна вартість преференційних товарів за однією партією згідно з поданими деклараціями інвойсами перевищувала 6000 євро.
На підставі вказаного акта перевірки 18 червня 2018 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:
-  №0004461409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито та товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності» на суму 288609,42 грн, в тому числі 192406,28 грн - за основним платежем, 96203,14 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
-  №0004471409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 57721,89 грн, в тому числі 38481,26 грн - за основним платежем, 19240,63 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Відмовляючи в задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем фактично було ввезено 7 партій товару, оформлених 16 митними деклараціями, при цьому сукупна вартість однієї партії товару перевищувала 6000 євро, тому для підтвердження країни походження товару для застосування зниженої ставки ввізного мита позивач повинен був подавати саме сертифікат з перевезення EUR.1. Оскільки ТОВ "Євро Континент" безпідставно скористалось тарифними преференціями при митному оформленні відповідних товарів, контролюючий орган, за висновками суду, правомірно донарахував митні платежі та податок на додану вартість за ввезення товарів на митну територію України.
Апеляційний суд залишив без змін рішення суду першої інстанції, погодившись із викладеними у ньому висновками.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ "Євро Континент" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову. 
В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує, що суди не застосували положення статті 4 МК України, в якій наведено визначення понять «товари» та «транспортні засоби». У зв`язку з цим, пункту 1 статті 1 Протоколу І до Угоди та пункт 19 Положення №450  до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки у розумінні вказаних нормативно-правових актів партією товарів вважаються саме товари, а не транспортні засоби.
Суди попередніх інстанцій погодились з посиланнями відповідача на порушення ТОВ "Євро Континент" приписів статей 270, 292, 300 МК України, які не підлягали застосуванню за своїм змістом та які позивач не порушував. Водночас, помилково не застосували до спірних правовідносин статтю 281 МК України. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа №200/2313/19-а), розглядаючи спір між контролюючим органом та підприємством щодо преференційного режиму товару, застосовував частину першу статті 281 МК України, яка передбачає встановлення тарифних пільг. Скаржник вважає, що стаття 281 МК України виключає можливість застосування статті 300 МК України, на яку помилково посилались суди.
У поданому відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечував проти її задоволення та просив залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін як законні та обґрунтовані. З посиланням на приписи пунктів 57, 59 частини першої статті 4 МК України ГУ ДФС вважає необґрунтованими доводи скаржника, що МК України розділяє поняття товарів і транспортних засобів.
У відповіді на відзив позивач зауважує, що у пункті 58 частини першої статті 4 МК України, на який не посилається відповідач, наведено визначення транспортних засобів. Скаржник наголошує, що у пункті 19 Положення №450 партією товару визначено саме товари, а не транспортні засоби. Крім того, у відзиві на касаційну скаргу відповідач не заперечив та не спростував помилки у правозастосуванні, що виявилось у посиланні ГУ ДФС на порушення статей 270, 292, 300 МК України, тоді як до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 281 МК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та відповіді на відзив, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України (тут і далі - в редакції чинній до 8 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Спірним у цій справі є питання достатності наданих позивачем декларацій інвойсів для застосування преференційного режиму при ввезенні з країн Європейського Союзу 16 транспортних засобів на підставі 7 транспортних документів (автотранспортних накладних CMR), але за окремими митними деклараціями.
Статтею 36 МК України визначено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Відповідно до частини першої статті 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", "Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту", "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну", окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.
Згідно з частиною п`ятою статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Частиною першою статті 281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Пунктом 2 частини першої статті 292 МК України передбачено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.
За правилами частини першої статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Відповідно до положень підпункту в) пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.
Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (пункт 190.1 статті 190 МК України).
З аналізу наведених норм права слідує, що у визначених законодавством випадках допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. Тарифна пільга (тарифна преференція) - це звільнення (повне або часткове) платника від нарахування і сплати мита й податків за наявності підстав, визначених законодавством України, які надаються у вигляді (1) звільнення від оподаткування митом, (2) зниження ставки ввізного мита, (3) встановлення тарифних квот. У разі встановлення законодавством або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тарифних пільг (преференцій) їх застосування можливе у разі дотримання умов, з якими пов`язується їх надання. 
Законом України №1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.
Стаття 26 «Сфера застосування» глави 1 частини І Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).
Згідно із статтею 29 «Скасування ввізного мита» глави 1 частини І Угоди кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
У Протоколі І до Угоди «товар» означає продукцію, що випускається, навіть, якщо вона призначена для подальшого виробництва; «партія товару» означає товари, що або одночасно посилаються від одного експортера одному одержувачу, або зазначені в одному транспортному документі, що регламентує їх відправку від експортера одержувачу, або, за відсутності такого документа, в єдиному інвойсі (пункти (с) та (l) статті 1).
Відповідно до пункту 1 статті 16 Протоколу 1 до Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
- сертифіката перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у додатку III до Протоколу, або
- у випадках, вказаних у статті 22 (1) Протоколу, - декларації інвойс, наданої експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Відповідно до статті 22 вказаного Протоколу декларація інвойс може бути складена: (a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або
(b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Стаття 23 Протоколу І до Угоди встановлює поняття «затвердженого експортера», тобто експортера, який часто перевозить товари за цією Угодою, та якому митним органом надано право складати декларації інвойс незалежно від вартості товарів, щодо яких вони складаються. 
Відповідно до пункту 19 Положення №450 партією товарів вважаються:
товари, що переміщуються через митний кордон України від одного відправника на адресу одного одержувача за одним товарно-транспортним документом на перевезення;
товари, що переміщуються через митний кордон України трубопровідним транспортом або лініями електропередачі протягом одного календарного місяця;
товари, що пересилаються на митну територію України від одного відправника на адресу одного одержувача в міжнародних поштових відправленнях в одній депеші;
товари, що пересилаються на митну територію України в міжнародних експрес-відправленнях протягом однієї доби, незалежно від кількості товарно-транспортних документів на перевезення;
товари, що переміщуються через митний кордон України одним громадянином в ручній поклажі у пасажирському відділенні (салоні) транспортного засобу, яким прямує такий громадянин, або супроводжуваному (несупроводжуваному) багажі.
Таким чином, у разі митного оформлення товару, що ввозиться з країн Європейського Союзу, платники мита та податків мають право скористатись тарифними преференціями, що передбачено Угодою. Проте, застосуванню таких пільг передує дотримання декларантом умов, з якими Угода та Протокол І до неї пов`язує їх застосування. 
За загальним правилом декларантом подається сертифікат перевезення товару EUR.1, за виключенням випадків, коли може бути подана декларація інвойс, а саме у разі її складення: 1) затвердженим експортером; 2) експортером на будь-яку партію товару, що походить з певної країни, сукупна вартість якого не перевищує 6000 євро.
Суди попередніх інстанцій правильно вказали, що характеризуючою ознакою, що визначає приналежність певної сукупності товарів до однієї партії в розумінні Угоди, Протоколу 1 та Положення про митні декларації є їх переміщення від одного відправника на адресу одного одержувача за одним товарно-транспортним документом на перевезення.
Як встановили суди і позивач це не заперечує, що 30 жовтня, 16 листопада, 28 грудня 2017 року, 15 січня, 1 лютого та 6 лютого 2018 року ввозились транспортні засоби, кожен з яких було оформлено окремою митною декларацією, але на підставі однієї автотранспортної накладної CMR у відповідну дату. За кожним із товарно-транспортних документів на перевезення був один відправник і один одержувач. 
Оскільки сукупна вартість товару, ввезеного на підставі окремої автотранспортної накладної CMR, перевищувала 6000 євро, у позивача виник обов`язок із подання до митного оформлення сертифіката перевезення товару EUR.1. Відсутність такого документа свідчить про недотримання ТОВ "Євро Континент" умов застосування тарифних преференцій, тому донарахування контролюючим органом сум ввізного мита та податку на додану вартість є правомірним, що правильно встановили суди попередніх інстанцій.
З приводу доводів скаржника, що транспортні засоби не підпадають під визначення «товар», а тому до них не можуть бути застосовані приписи Протоколу І до Угоди та Положення №450 в частині визначення поняття «партії товару», колегія суддів зазначає наступне.
За визначеннями, наведеними у частині першій статті 4 МК України:
57) товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі;
58) транспортні засоби - транспортні засоби комерційного призначення, транспортні засоби особистого користування, трубопроводи та лінії електропередачі;
59) транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.
Таким чином, виходячи з наведених у Митному кодексі України дефініцій, до товарів відносяться будь-які рухомі речі (в тому числі ті, на які поширено режим нерухомої речі), тобто те майно, що може бути переміщено через митний кордон. Виключенням є лише транспортні засоби комерційного призначення, на які не поширюється режим товарів у розумінні Митного кодексу України, що зумовлено тим, що вказані засоби застосовуються для перевезення товарів/пасажирів через митний кордон та у зв`язку з цим не підлягають обкладенню митом.
За таких обставин, доводи скаржника, що поняття «товари» у Митному кодексі України не охоплює поняття «транспортних засобів», є безпідставними.
Посилання ТОВ "Євро Континент", що у акті перевірки відсутні посилання на порушення позивачем статті 281 МК України, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, проте, є помилкові посилання на порушення статей 270, 292, 300 МК України, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.
У статті 281 МК України законодавець передбачив можливість встановлення різних видів тарифних преференцій, тоді як стаття 292  МК України передбачає умови, за яких можуть бути застосовані відповідні пільги, а стаття 300 МК України містить застереження щодо нормативно-правових актів, у яких можуть бути встановлені умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами.
Відтак, за своєю суттю наведені норми є загальними і самі по собі не містять відповідних правил, за умови дотримання яких платник мита та податків може скористатись тарифними преференціями. Натомість, саме Угода та Протокол І до неї є нормативно-правовими актами, порушення правил яких і унеможливило використання позивачем преференційних ставок ввізного мита, що, в свою чергу, є порушенням статей 270, 292, 300 МК України.
За таких обставин, відсутність у акті перевірки посилань на порушення позивачем статті 281 МК України не змінює та не впливає на встановлені відповідачем обставини недотримання ТОВ "Євро Континент" вимог ратифікованого у встановленому законом порядку міжнародного договору.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа №200/2313/19-а) в частині неоднакового застосування приписів статті 281 МК України також відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що у межах наведеного судового рішення не надавалась оцінка застосуванню приписів означеної статті, а спір між сторонами виник за інших фактичних обставин.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення у цій справі відповідають, а доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позові та апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 9 КАС України.
В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Континент" залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року у справі №260/1385/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Судді	М.М. Гімон О.В. Білоус   М.Б. Гусак