ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/989/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року (суддя Лазаренко М.С.) по справі №280/989/20 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області, третя особа - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                              в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо видачі позивачу довідки №07-48/35 від 09.01.2020 року, обчисленою на підставі Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VIII (із змінами) про суддівську винагороду для обчислення місячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій суддівська винагорода обрахована виходячи з розміру посадового окладу суддівської винагороди відповідно до положень статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №2453-VI від 07.07.2010 року і вказано, що посадовий становить 34863 гривні;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача у вигляді відмови, викладеної у відповіді голови Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2020 року № 01/26/20 щодо видачі позивачу довідки для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із реальної заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
- зобов`язати відповідача направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області оновлену довідку про суддівську винагороду для перерахунку позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці виходячи із реального розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, яким базовий розмір окладу судді апеляційного суду встановлений частиною третьою статті 135 “Про судоустрій і статус суддів” у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, відкликавши довідку №07-48/35 від 01.01.2020 року, в якій неправильно визначені складові розміри суддівської винагороди.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 08.09.2016 Постановою Верховної Ради України за заявою позивача його звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Запорізької області. На підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2016, розпорядженням УПФ України в Дніпровському районі м.Запоріжжя № 802738 від 20.03.2017 позивачу зроблений перерахунок щомісячного 
довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та без оподаткування. Для здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 14.01.2020 за № 5/20 головою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області була направлена до ГУ ПФУ в Запорізькій області заява позивача з довідкою про його суддівську винагороду від 09.01.2020 за 07-48/35, обчисленою на підставі Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 № 1402-VIII (із змінами), де вказано, що посадовий оклад працюючого судді на відповідній посаді становить 34 863 гривні, (що відповідає 15 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2020 з урахуванням коефіцієнту 1,1). За відповіддю голови Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2020 № 01/26/20 у довідці про суддівську винагороду позивача від 09.01.2020 за 07-48/35, яка була направлена до ГУ ПФУ в Запорізькій області складові (базові одиниці) становлять: посадовий оклад, виходячи з 15 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2020 з урахуванням коефіцієнту 1,1 та доплата за вислугу років 60 % від посадового окладу. У відповіді голови Ліквідаційної комісії також зазначається, що розрахунок суддівської винагороди позивача здійснювався відповідно до положень статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” № 2453-VI від 07.07.2010, оскільки він пішов у відставку 08.09.2016, на підставі п. 25 розділу ХІІ “Прикінцевих та перехідних положень” Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII (із змінами) йому відмовлено у видачі у відставці виходячи із реальної заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, яка становить 50 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2020. Не погоджуючись з відмовою відповідача надати довідку для перерахунку довічного грошового утримання виходячи із реальної заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, позивач звернувся із позовом до суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції, не заперечуючи право позивача на перерахунок довічного грошового утримання, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, застосувавши правові висновки, які зроблені Верховним Судом в рішенні від 01.11.2018р. у зразковій справі №0640/3835/18, зазначив те, що посада судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016, не є “відповідною”, рівнозначною посаді судді того самого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, підтвердив здатність здійснювати судочинство і продовжує працювати у цьому суду.
З цих підстав, встановивши те, що позивач звільнений у відставку до набуття чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402, не проходив кваліфікаційне оцінювання та не працював суддею за «новими правилами», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на перерахунок довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди судді, яка визначена ст..135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції, застосувавши правові висновки, які сформовані Верховним Судом в рішенні від 01.11.2018р. у зразковій справі №0640/3835/18, не звернув уваги на ті зміни, які відбулися у чинному законодавстві після ухвалення Верховним Судом зазначеного рішення. Позивач зазначає про те, що прийнятим Верховною Радою України Закону України від 16.10.2019 №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», яким виключено пункти 22 і 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення в Законі України «Про судоустрій і статус суддів», та яким з 1 січня 2020 року усунуто диференціацію суддів за результатами конкурсу та оцінювання, а усі судді, які працюють на відповідних посадах, з 01.01.2020 отримують однакову суддівську винагороду незалежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання. З цих підстав позивач вказує на те, що відповідачем йому було невірно зроблено розрахунок суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розрахунку 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, виходячи із положень статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010р., оскільки з 01.01.2020р. не існує працюючих суддів, які б отримували суддівську винагороду у розмірі визначеному ст..133 Закону №2453-VІ від 07.07.2010р.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість. Фактично позиція відповідача полягає у тому, що право на перерахунок довічного грошового утримання, у розмірі, що визначений Законом від 02.06.2016р. №1402, має суддя у відставці, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В іншому випадку, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України “Про судоустрій і статус суддів” Закону №2453-VІ від 07.07.2010р. Таку позицію відповідач обґрунтовує посиланням на положення ст..142 та п.25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02.06.2016р. №1402.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 08.09.2016 Постановою Верховної Ради України позивача, ОСОБА_1 , звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Запорізької області.
На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2016, розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Запоріжжя № 802738 від 20.03.2017 позивачу зроблений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та без оподаткування.
Для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 14.01.2020 за № 5/20 головою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області була направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заява позивача з довідкою про суддівську винагороду ОСОБА_1 від 09.01.2020 за 07-48/35, обчисленою на підставі Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 № 1402-VIII (із змінами), де вказано, що посадовий оклад працюючого судді на відповідній посаді становить 34863 гривні, (що відповідає 15 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2020 з урахуванням коефіцієнту 1,1).
За відповіддю голови Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області від 03.02.2020 № 01/26/20 у довідці про суддівську винагороду ОСОБА_1 від 09.01.2020 за 07-48/35, яка була направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області складові (базові одиниці) становлять : посадовий оклад, виходячи з 15 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2020 з урахуванням коефіцієнту 1,1 та доплата за вислугу років 60% від посадового окладу.
У відповіді голови Ліквідаційної комісії також зазначається, що розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 здійснювався відповідно до положень статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” № 2453-VI від 07.07.2010, оскільки позивач пішов у відставку 08.09.2016, на підставі п. 25 розділу ХІІ “Прикінцевих та перехідних положень” Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII (із змінами), то йому відмовлено у видачі довідки, виходячи із реальної заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, яка становить 50 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2020.
Не погоджуючись з відмовою відповідача надати довідку для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із реальної заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, позивач звернувся із позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).
Як зазначено вище, позивач звільнений у відставку 08.09.2016р.
На час звільнення позивача у відставку розмір суддівської винагороди працюючих суддів та розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці, який залежить від розміру суддівської винагороди працюючих суддів, визначався Законом України “Про судоустрій і статус суддів” Закону №2453-VІ від 07.07.2010р.
30.09.2016 набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд (далі - Закон №1402-VIII).
Згідно із частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною 4 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Отже Законом №1402-VIII передбачено право судді у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Фактично спірні відносини у цій справі виникли з приводу того, яка ж посада є «відповідною» посаді, яку обіймав позивач до звільнення у відставку.
Згідно пункту 22 Закону №1402-VIII (в редакції до 01.01.2020), право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Також, відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Закону №1402-VIII (в редакції до 01.01.2020), до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Згідно пункту 24 розділу ХІІ Закону №1402-VIII (в редакції до 01.01.2020), розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить:
1) з 1 січня 2017 року:
а) для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
в) для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) з 1 січня 2018 року:
а) для судді місцевого суду - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) з 1 січня 2019 року:
а) для судді місцевого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
4) з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже Законом №1402-VIII, в редакції до 01.01.2020р. було передбачено певні особливості визначення розміру суддівської винагороди, а відповідно і розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання та підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Саме із наведених положень Закону виходив Верховний Суд України, яким сформовані висновки щодо «відповідності посади» у зразковій справі №0640/3835/18, які застосував суд першої інстанції при вирішенні цієї справи.
В той же час судом першої інстанції не було враховано зміни, які відбулися у чинному законодавстві, після ухвалення Верховним Судом рішення у зразковій справі №0640/3835/18.
Так з 01.01.2020 набули чинності положення підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16.10.2019 №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», якими пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII виключено.
Отже, починаючи з 01.01.2020р., усі працюючи судді, в тому числі і ті, що займають посади відповідні тій, що обіймав позивач, отримують однакову суддівську винагороду, не залежно від того пройшов такий суддя кваліфікаційне оцінювання чи ні.
Таким чином з 01.01.2020р., по відношенню до позивача, змінився (збільшився) розмір суддівської винагороди, виходячи з якого йому розраховувалось та виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання, що у відповідності із частиною 4 статті 142 Закону №1402-VIII є підставою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
Суд першої інстанції, вказуючи на відсутність підстав для задоволення позову, також погодився з позицією відповідача про те, що про відсутність у позивача такого права свідчать і положення п.25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02.06.2016р. №1402-VIIІ.
Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
В той же час, прийнявши до уваги таку позицію відповідача, яка фактично і стала підставою для виникнення між сторонами спірних відносин, суд першої інстанції не врахував того, що положення пункту 25 розділу ХІІ Закону №1402-VIII не можуть поширюватися на позивача з огляду на таке.
Так, аналіз пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» дозволяє виділити дві категорії суддів з різними умовами отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці:
(а) судді, які:
- пройшли кваліфікаційне оцінювання;
- за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після 30.09.2016;
- пропрацювали на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо них відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
На цих суддів поширюється дія Закону від 02.06.2016 і вони мають право (набудуть після настання усіх передбачених Законом умов) на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років - додатково два відсотки грошового утримання судді.
(б) судді, які вийшли у відставку після набрання чинності Законом від 02.06.2016, тобто після 30.09.2016.
Для цих суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону від 07.07.2010. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Про суддів, які вийшли у відставку до набрання чинності Законом від 02.06.2016, тобто до 30.09.2016, у пункті 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02.06.2016 не йдеться, оскільки предметом її регулювання є визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку. Зазначена норма не регулює відносин щодо перерахунку розміру грошового утримання.
Оскільки позивач вийшов у відставку до 30.09.2016, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02.06.2016 на нього не поширюються, оскільки спірні відносини виникли не щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який виходить у відставку, а щодо перерахунку розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в рішенні від 01.11.2018р. у зразковій справі №0640/3835/18.
Крім цього слід звернути увагу і на те, що на час розгляду судом першої інстанції цієї справи, Конституційним Судом України прийнято рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, яким пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано неконституційним.
У вказаному судовому рішенні Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів  Конституцією і законами України.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що право позивача на отримання довідки для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із реальної заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді нерозривно пов`язане та прямо залежить від права останнього, як судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання під час перебування на посаді судді та не працював на посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, на перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням нового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
З цих підстав суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, висловлену  Верховним Судом в рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20, в якому суд дійшов висновку про наявність у позивача, якого звільнено у відставку до набуття чинності Законом України “Про судоустрій і статус суддів” №1402-VIII, права на перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням нового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність у позивача права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а відповідно і обґрунтованість заявлених вимог про зобов`язання  видати довідку про суддівську винагороду для перерахунку позивачу щомісячного довічного утримання судді у відставці.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року по справі №280/989/20 – скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області щодо видачі ОСОБА_1 довідки №07-48/35 від 09.01.2020 року, обчисленою на підставі Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №№1402-VIII (із змінами) про суддівську винагороду для обчислення місячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій суддівська винагорода обрахована виходячи з розміру посадового окладу суддівської винагороди відповідно до положень статті 133 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” №2453-VI д 07.07.2010 року і вказано, що посадовий становить 34863 гривні.
Зобов`язати Ліквідаційну комісію Апеляційного суду Запорізької області направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області оновлену довідку про суддівську винагороду для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, яким базовий розмір окладу судді апеляційного суду встановлений частиною третьою статті 135 “Про судоустрій і статус суддів” у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, відкликавши довідку №07-48/35 від 01.01.2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки. передбачені ст..ст.328. 329 КАС України.

          Повне судове рішення складено 17.11.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк