П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1613/20	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог.
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо ненадання публічної інформації за її запитом від 31.03.2020 року;
визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;
зобовязати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради розглянути запит від 31.03.2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Миколаїв вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.
В обґрунтування позову зазначила, що відповідач відповіді на її запит не надав, чим порушив норми Закону України «Про публічну інформацію».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем у встановлений строк надано відповідь на запит позивача, на підтвердження чого надано копію журналу реєстрації кореспонденції, відправленої поштою, з якого убачається, що Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради відповідь за №Б-69/02.02.03-09 10.04.2020 року направлено позивачу у встановлені законом строки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач навела доводи, ідентичні доводам, викладеним в позовній заяві. Окремо апелянт зазначила, що належним доказом на підтвердження направлення відповіді на запит є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуг, її вартість. Оскільки відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження факту своєчасного направлення кореспонденції, висновок суду першої інстанції про дотримання відповідачем вимог чнного законодавства у сфері надання публічної інформації.
Крім того, на думку апелянта, саме на розпорядника інформації покладається обов`язок доведення факту не лише направлення відповіді, а й її вручення. Водночас, реєстрація листа в реєстрі відправленої кореспонденції не є доказом направлення та вручення такого листа.
Виконавчий комітет Миколаївської міської ради не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Враховуючи розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розглянув дану справу у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи.

31.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради із запитом про надання доступу до публічної інформації, а саме, просила повідомити інформацію про наявність на території м. Миколаїва вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідь просила надіслати за адресою: АДРЕСА_1 .
Запит про отримання публічної інформації відповідачем отримано 03.04.2020 року за вх.№ Б-69/02.02.03-09, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.
10.04.2020 року відповідач листом за №Б-69/02.02.03-09 надав відповідь на запит позивача. 
Позивач стверджує, що вона не отримала відповіді на свій запит у встановлені законом строки, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
Положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» за №2939-VI   від 13.01.2011р. (далі - Закон №2939) встановлюють порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
У відповідності до ч.1,2 ст.1 Закону №2939, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст.3 Закону №2939 право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Приписами ч.1   ст.4 Закону №2939   визначено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього   Закону   здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього   Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
За правилами ст.5 Закону №2939 доступ до інформації забезпечується шляхом:          1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч.1   ст.12 Закону №2939   суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у   ст.13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно ч.1   ст.13 Закону №2939,   розпорядниками інформації для цілей цього   Закону   визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Статтею 19 Закону №2939   визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
За правилами ч.1   ст.20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, відповідь на запит позивача за № Б-69/02.02.03-09 надано Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 10.04.2020 року. На підтвердження направлення вказаної відповіді відповідачем надано витяг - копію з журналу реєстрації кореспонденції, відправленої поштою, де зазначено прізвище позивача та номер відповіді №Б-69/02.02.03-09, без зазначення дати відправлення (а.с.33- 34).
Разом з цим, матеріали справи свідчать про те, що вказані документи відповідачем разом з відзивом на позовну заяву направлено на адресу позивача 23.06.2020 року, що підтверджується фіскальним чеком (а.с. 38).
Водночас, доказів направлення такої відповіді засобами поштового зв`язку на адресу позивача простою кореспонденцією або рекомендованим листом з повідомленням до 23.06.2020 року відповідачем не надано а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів зазначає, що сам факт складання відповіді на запит не може вважатися наданням відповіді на запит в розумінні статті 20 Закону №2939-VI. Розпорядник інформаці, отримавши запит на інформацію, зобов`язаний протягом 5-ти робочих днів не лише скласти на нього відповідь, але й направити таку відповідь запитувачу інформації.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.
Згідно з п.11 Правил поштові відправлення, залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення, поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.
Відповідно до п.2 Правил розрахунковий документ - це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, абз.3 встановлено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.
Тобто, належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень поштового відправлення є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора   та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 по справі № 820/1186/17 та від 05.09.2019 по справі №520/9380/18.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України не доведено належними доказами факт направлення відповіді на запит у 5-ти денний строк, а тому судова колегія приходить до висновку, що останнім порушено строк надання відповіді на запит, передбачений ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, інші позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо ненадання публічної інформації за її запитом від 31.03.2020 року та зобов`язання відповідача розглянути запит, задоволенню не підлягають, оскільки є фактично виконаними. 
Відповідно до  ст.242 КАС України  судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п.4 ч.1  ст. 317 КАС України  суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.
Частиною  статті 257 КАС України  встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно пункту 2 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу    справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Відповідно до п.2 ч.5    ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст. ст.    308,    310,   311, 315,    317,    321,    322,    325,    328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію.
Прийняти у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію - задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	          Косцова І.П.	
Судді	    	          Осіпов Ю.В.             Скрипченко В.О.