ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 р.	Справа № 520/6486/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадської організації "ОШУКАНІ УКРАЇНЦІ" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2020, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.05.2020 по справі № 520/6486/2020
за позовом  Громадської організації "ОШУКАНІ УКРАЇНЦІ"      
до Харківської обласної регіональної організації політичної партії "Слуга Народу"  ,        Політичної партії "Слуга Народу"                   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним рішення,
ВСТАНОВИВ:
          У травні 2020 року громадська організація «ОШУКАНІ УКРАЇНЦІ» ( далі - ГО «ОШУКАНІ УКРАЇНЦІ», позивач) звернулась до суду з Харківської обласної регіональної організації політичної партії «Слуга Народу» ( далі – Харківська ОРОПП «Слуга Народу», відповідач - 1), політичної партії «Слуга Народу» ( далі - ПП Слуга Народу», відповідач- 2), в якому просила:
          - визнати протиправною бездіяльність Харківської ОРОПП «Слуга Народу» в частині відсутності розробки та реалізації ідеологічної та політичної роботи; не прийнятті участі та висуванні кандидатів на місцевих виборах протягом 2016-11.2019 років в межах Харківської області; не проведенні регіональних конференцій для обрання делегатів на з`їзди ПП «Слуга Народу», що відбулися протягом 2018-2020 років;
          - визнати протиправним рішення Вищої Ради Партії «Слуга Народу» (далі – ВРП «Слуга Народу» ) щодо створення Харківської ОРОПП «Слуга Народу»;
          - зобов`язати ВРП «Слуга Народу» привести у відповідність вимог п.п. 4.1, 3.1, пп. 4.9.1 Статуту ПП «Слуга Народу» склад Харківської ОРОПП «Слуга Народу» з урахуванням вимоги щодо адміністративно-територіальної ознаки та вимоги, що член партії бере участь у роботі лише одної із партійних організацій.
          Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 відмовлено у відкриті провадження. 
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГО «ОШУКАНІ УКРАЇНЦІ» подала  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Посилався на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.0.22020 у справі № 712/1691/20 відповідно до змісту якої розгляд справи за позовом ГО «ОШУКАНІ УКРАЇНЦІ до Черкаської ОРОПП «Слуга Народу», ПП «Слуга Народу» про визнання протиправною бездіяльності Черкаської ОРОПП «Слуга Народу» підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.  
           24.06.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду справу №520/6486/2020 витребувано з Харківського окружного адміністративного суду.
           13.07.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору. 
           10.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 520/6486/2020 після усунення недоліків.
           17.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
          Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції ( судової повістки).
          Відповідно до положень ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута без участі сторін.
          Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
          Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Відмовляючи у відкритті провадження по справі № 520/6486/2020 на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України суд першої інстанції виходив з того, що позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
          Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
          Згідно з приписами ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
          Відповідно до ч.1ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
          Пунктом 1-2,7 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
          Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
          Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
          Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
          При цьому, відповідно до п. 4 ч.2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
          За наслідком системного аналізу змісту вказаних правових положеня колегія суддів зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних та юридичних осіб з органом державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), органом місцевого самоврядування, їх посадовою чи службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій або наданні адміністративних послуг.
          У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.
          Визначальною ж ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору і під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
          Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
          Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд щодо визначення юрисдикції спору у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, від 29.05.2019 у справі №826/9341/17, від 18.09.2019 у справі №810/3711/18, від 18.12.2019 у справі №826/13961/17.
          Як вбачається з позовної заяви сторонами у справі зазначено: позивач - ГО «ОШУКАНІ УКРАЇНЦІ»  та відповідачі - ПП «Слуга Народу», Харківська ОРОПП «Слуга Народу».
          Приписами ст. 2 Закону України «Про політичні партії в Україні» 05.04.2001 № 2365-III ( далі – Закон № 2365) визначено, що політична партія - це зареєстроване згідно з законом добровільне об`єднання громадян - прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах.
          За правилами ч.4 ст.46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. 
          Як встановлено судовим розглядом предметом позову даної справи є оскарження рішення ВРП «Слуга Народу» щодо створення Харківської ОРОПП «Слуга Народу». Бездіяльності Харківської ОРОПП «Слуга Народу» в частині відсутності розробки та реалізації ідеологічної та політичної роботи; не прийнятті участі та висуванні кандидатів на місцевих виборах протягом 2016-11.2019 років в межах Харківської області; не проведенні регіональних конференцій для обрання делегатів на з`їзди ПП «Слуга Народу», що відбулися протягом 2018-2020 років. Зобов`язання ВРП «Слуга Народу» привести у відповідність вимог п.п. 4.1, 3.1, пп. 4.9.1 Статуту ПП «Слуга Народу» склад Харківської ОРОПП «Слуга Народу» з урахуванням вимоги щодо адміністративно-територіальної ознаки та вимоги, що член партії бере участь у роботі лише одної із партійних організацій.
          Колегія суддів зазначає, що питання висування кандидатів на виборах, створення та забезпечення функціонування первинних, міських та регіональних парторганізацій, обрання делегатів З`їзду, скликання та проведення З`їзду, проведення позачергових конференцій, участь у місцевих виборах передбачено та визначено як права, завдання політичної партії, у прийнятому Статуті політичної партії "Слуга Народу".
          Відповідно до пункту 2.3 Статуту для здійснення своєї мети та завдань партія має право вільно проводити свою діяльність у межах, передбачених Конституцією України та  чинним законодавством України, брати участь у виборах Президента України, народних депутатів  Верховної Ради України, до інших органів державної влади  органів місцевого самоврядування  та їх посадових осіб у порядку, встановленому відповідними законами України, брати участь у політичній діяльності, проводити масові заходи (збори, мітинги, тощо) відповідно до чинного законодавства.
          Враховуючи вище зазначене колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що даний спір не є публічно-правовим, в розумінні КАС України, оскільки позивачем подано позов в загальному порядку, а відповідачем по справі визначено політичну партію, яка відповідно до Закону України «Про політичні партії» є об`єднанням громадян, тобто не є суб`єктом владних повноважень та не здійснює публічної –владні управлінські функції, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
          Стосовно посилання на апелянта на те, що судом першої інстанції не роз`яснено до якого юрисдикції якого суду віднесено розгляд справ, колегія суддів зазначає.
          Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про політичні партії в Україні" від 05.04.2001 №2365-III( далі – Закон № 2365) політичні партії провадять свою діяльність відповідно до Конституції України, цього Закону, а також інших законів України та згідно із партійним статутом, прийнятим у визначеному цим Законом порядку.
          Відповідно до ст. 8 Закону № 2365, політичні партії повинні мати статут. Статут політичної партії має містити, зокрема, відомості щодо: найменування політичної партії; переліку статутних органів політичної партії, порядок їх утворення, їхні повноваження і термін цих повноважень; порядку вступу до політичної партії, зупинення та припинення членства в ній; прав та обов`язків членів політичної партії, підстави припинення чи зупинення членства в політичній партії; порядку створення, загальну структуру та повноваження обласних, міських, районних організацій політичної партії та її первинних осередків; порядку внесення змін та доповнень до статуту і програми політичної партії; порядку скликання та проведення партійних з`їздів, конференцій, зборів та інших представницьких органів політичної партії; джерел матеріальної та фінансової підтримки політичної партії, її місцевих організацій, порядок здійснення витрат політичної партії, тощо.
          Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 2365, втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх структурних утворень забороняється, за винятком випадків, передбачених цим Законом.
          Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц звернула увагу на те, що приписи "заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства", "заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), "позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства" (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного чи адміністративного судочинства, відповідно, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
          Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вирішення питань, які є предметом даного спору належить до внутрішньо-організаційної діяльності партії та є виключною компетенцією відповідного статутного органу, законність рішень якого не може бути перевірена в судовому порядку. 
          Відповідно до ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
          Враховуючи вище зазначені правові норми та обставини, які стали підставою для апеляційного перегляду, колегія суді вважає правомірними взяття до уваги судової практики Європейського Суду з прав людини, висловлену у рішеннях від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»; від 13.10.2009 у справі «Салонтаджі-Дробняк про Сербії»; від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України». 
          Посилання апелянта на практику Європейського Суду з прав людини , викладену у рішеннях від 30.06.2009 у справі «Еррі Батасуна та Батасуна проти Іспанії», рішення по справі «Краснов і Скуратов проти Росії» колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначені рішення стосуються інших обставин. 
          Посилання апелянта на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.0.22020 у справі № 712/1691/20 колегія суддів до уваги не приймає огляду на те, що за правилами ч.5 ст. 242 КАС України   при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тоді як, обов`язковість застосування позиції іншого суду, зокрема Соснівського районного суду м. Черкаси, нормами чинного законодавства не передбачена.
          Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає. 
          Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
          З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.
          Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
          За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
          Згідно з приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Громадської організації "ОШУКАНІ УКРАЇНЦІ" залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року по справі № 520/6486/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  12.10.2020