УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
04 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 569/11032/13-к
провадження № 51-2321ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув касаційну скаргу прокурора на вирок Рівненського міського суду від 24 березня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22013190000000016, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Флорешти Республіки Молдови, жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 2 ст. 313 Кримінального кодексу України (далі — КК).
Суть питання
За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2020 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, та засуджено за: ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців; за ч. 2 ст. 311 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 313 КК України – до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворого ОСОБА_4 остаточно визначено у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , питання про законність судових рішень відносно яких у даній касаційній скарзі не порушується.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 02 вересня 2020 року скасував вирок місцевого суду зокрема в частині призначення ОСОБА_4 покарання та звільнив його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України.
У касаційній скарзі захисник прокурор, посилаючись неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невірну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_4 , просить змінити постановлені у кримінальному проваджені судові рішення і перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 307 КК та призначити покарання в межах санкції цієї частини статті.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону доводи касаційної скарги прокурора фактично зводяться до його незгоди з наданою судами оцінкою доказам та по суті заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, взагалі не наводить будь-яких доводів щодо незаконності вказаної ухвали. Зокрема прокурор не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд та не обґрунтував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 437 КПК України, відповідно до якої суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання. Разом з тим, прокурор порушує питання про перекваліфікацію дій засудженого шляхом застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                            ОСОБА_3