ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19670/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                              Кучми А.Ю., 
суддів                                                  Безименної Н.В., Бєлової Л.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування наказу № 22 о/с від 20.07.2020, поновлення на службі,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: 
-          визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в м. Києві №22 о/с від 20.07.2020 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;
-          поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ України на займаній посаді;
-          стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.
Суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи невиконання умов ухвали про залишення позовної заяви без руху, позов підлягає поверненню на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що він усунув недоліки зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху у законодавчо визначений спосіб.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано адміністративний позов до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в м. Києві №22 о/с від 20.07.2020 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ; поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ України на займаній посаді; стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 позовна заява була залишена без руху як така, що не відповідає положенням ст.ст.160, 161 КАС України, а саме позивачем заявлено позовні вимоги лише до одного відповідача, в той час, як позивачем визначено три відповідача; судом встановлено що позивачем надано до суду не завірені належним чином копії доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги як для суду так і для відповідача.
Позивачу запропоновано усунути виявлені недоліки шляхом подання до суду:
-          оригіналів або належним чином завірених копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги як для суду так і для відповідача;
-          позовної заяви з уточненими позовними вимогами або уточненим суб`єктним складом відповідачів для суду та інших учасників справи.
24.09.2020 засобами поштового зв`язку до суду від позивачу надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено позовну заяву з додатками у чотирьох примірниках.
Разом з тим, ознайомившись із уточненою позовною заявою, судом встановлено, що недоліки, зазначені в ухвалі суду від 14.09.2020 року позивачем не усунуто.
Так, в уточненій позовній заяві в якості відповідачів визначено Шевченківське районне управління Головного управління МВС України в м. Києві, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Державну казначейську службу України.
Проте, позовні вимоги заявлені лише до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та до Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві, в той час, як до Державної казначейської служби України позовні вимоги не заявлено, примірника позовної заяви з додатками не надано, код ЄДРПОУ не зазначено.
Враховуючи, що недоліки вищевказаної ухвали не усунуто, позивач у встановлений судом строк не виконав перелічених в ухвалі вимог, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
В позовній заяві зазначаються: 
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 
3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;
4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;
10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;
11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Пунктом 1 ч. 4 наведеної статті встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суд першої інстанції приймаючи рішення про повернення позовної заяви виходив з того, що не подано належним чином оформленої позовної заяви з уточненими позовними вимогами або уточненим суб`єктним складом відповідачів для суду та інших учасників справи.
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що позивачем заявлено у справі вимоги до трьох відповідачів, при цьому позовна заява з додатками надана у чотирьох примірниках, що вказано судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, тому висновок суду про ненадання примірника для відповідача Державної казначейської служби не відповідає дійсності.
Крім того, ухвала про залишення позовної заяви без руху не вказувала на такий недолік позовної заяви, як незазначення коду ЄДРПОУ Державної казначейської служби, тому дана обставина не може вважатися неусуненням недоліків.
Також є помилковим висновок суду першої інстанції щодо незаявлення позовних вимог до Державної казначейської служби України, оскільки згідно тексту позовної заяви вбачається, що позивачем було окремо обгрунтовано необхідність залучення Державної казначейської служби України в якості відповідача по справі та зазначено відповідні доводи.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Колегія суддів зазначає, що помилковий висновок суду першої інстанції про не усунення недоліків позовної заяви, який мав наслідком повернення позовної заяви на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України та прийняття оскаржуваного рішення, фактично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви постановлена передчасно, тому наявні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року - скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування наказу № 22 о/с від 20.07.2020, поновлення на службі направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 01.12.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                              Л.В. Бєлова