УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 677/2019/19
Провадження № 22-ц/4820/1936/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р. С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2020 року, суддя Вознюк Р.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

В листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору б/н від 03.08.2017 року в розмірі 38291,02 грн. та 1921 грн. судових витрат.
В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 03.08.2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 10500 грн.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком договір надання банківських послуг.
Позичальник зобов`язання по кредитному договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 17.07.2019 року його заборгованість становить 38291,02 грн., з яких: 18515,43 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 16083,72 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1392,30 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. – штраф (фіксована частина); 1799,57 грн. – штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 04.11.2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 325,34 грн. заборгованості за тілом кредиту та судовий збір в сумі 16,33 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.
На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду в частині незадоволених позовних вимог прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм процесуального і матеріального права. Суд першої інстанції не врахував, що позичальником не спростовано докази, подані Банком, щодо отримання відповідачем кредитних коштів та їх фактичного використання відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, на які посилався кредитор у позовній заяві. Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений у справі №342/180/17, є необґрунтованим, оскільки в даній справі відповідач не надав заперечень щодо його неознайомлення з Тарифами, Умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до позову. Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що фактичні витрати ОСОБА_1 кредитних коштів складають 10174,66 грн., коштів на погашення заборгованості відповідач не вносив, в той же час суд необґрунтовано стягнув заборгованість за тілом кредиту лише в розмірі 325,34 грн. 
Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 10500 грн.
Підписавши 03.08.2017 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підтвердив, що він відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. 
Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17.07.2019 року становила 38291,02 грн., з яких 18515,43 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 16083,72 грн. – заборгованість з простроченим тілом кредиту; 1392,30 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 500 грн. – штраф (фіксована частина); 1799,57 грн. – штраф (процентна складова).
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 325,34 грн., яка становить різницю між встановленим кредитним лімітом та фактично отриманими та неповернутими коштами позичальника (10500 грн.-10174,66 грн.=325,34 грн.).
Висновок суду є суперечливим та таким, що не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У заяві ОСОБА_1 від 03.08.2017 року згода останнього щодо встановлення процентної ставки не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь відсотків та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, в тому числі розміру і порядку їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.08.2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору тощо.
Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розміщені на сайті: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 03.08.2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.
Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вищевказаного суд першої інстанції не врахував та не звернув увагу на ту обставину, що згідно з наданими Банком розрахунком заборгованості, сума фактично отриманих позичальником коштів, починаючи за період з 07.12.2017 року, коли ОСОБА_1 вперше використав кредитні кошти в розмірі 1117,73 грн. та до 17.07.2019 року, коли кредитор затвердив розрахунок кредитної заборгованості, (третя графа розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів»), в загальному розмірі склала 10174,66 грн., що також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 100). 
Таким чином, станом на дату звернення до суду у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по поверненню фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 10174,66 грн., а не 325,34 грн., про що помилково зробив висновок суд першої інстанції. 
З огляду на вищевказане суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції, обґрунтовано відмовивши у стягненні з відповідача штрафів та процентів, невірно з`ясував обставини справи та безпідставно відмовив у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 10174,66 грн., у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає зміні. 
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 510,41 грн. (38291,02/100=382,91; 10174,66/382,91=26,57%; 1921/100х26,57=510,41 грн.). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2881,50 грн. за частину незадоволених позовних вимог, в той час як апеляційна скарга задоволена частково на 25,94% (10174,66-325,34=9849,32/(37965,68/100)), тому з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на користь апелянта з відповідача підлягає стягнення 747,46 грн. судових витрат: (25,94%х2881,50 грн./100 = 747,46 грн.). 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2020 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.08.2017 року у розмірі 10174 грн. 66 коп. заборгованості за тілом кредиту та 510 грн. 41 коп. судових витрат по сплаті судового збору. В решті рішення суду залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 747 грн. 46 коп. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Судді:                                                                 Р.С. Гринчук

                                                                       А.М. Костенко 

                                                                       Т.В. Спірідонова