ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 р. 	Справа № 520/11468/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бершова Г.Є.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 19.03.20 року по справі № 520/11468/19
за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю "Олеандр Груп"  
до    Державної податкової служби України ,    Головного управління ДПС у Харківській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Олеандр Груп» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило:
- визнати протиправними та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Харківській області щодо відмови ТОВ "Олеандр Груп" у реєстрації податкових накладних №1304051/38278407 від 10.10.2019, № 1304049/38278407 від 10.10.2019, № 1304055/38278407 від 10.10.2019, №1304056/38278407 від 10.10.2019, №1304050/38278407 від 10.10.2019, №1304052/38278407 від 10.10.2019, № 1304053/38278407 від 10.10.2019, № 1304054/38278407 від 10.10.2019, № 1304048/38278407 від 10.10.2019;
- зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкову накладну № 5 від 07.06.2019, податкову накладну № 6 від 07.06.2019, податкову накладну № 7 від 07.06.2019, податкову накладну № 15 від 19.06.2019, податкову накладну № 16 від 19.06.2019, податкову накладну № 17 від 19.06.2019, податкову накладну № 26 від 26.06.2019, податкову накладну № 27 від 20.06.2019, податкову накладну № 28 від 20.06.2019 подані ТОВ "Олеандр Груп" (код ЄДРПОУ 38278407).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 позов задоволено.
Головне управління ДПС у Харківській області  (далі - відповідач 1), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що з наданих позивачем контролюючому органу документів неможливо підтвердити придбання ТМЦ. Таким чином, вважає, що рішення комісії ГУ ДПС у Харківській області про відмову в реєстрації податкових накладних є правомірними. 
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що на запит податкового органу були надані всі первинні документи, зауважень до них не висловлено, а отже відсутні підстави для відмови в реєстрації податкових накладних.
Разом з відзивом позивачем подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн та докази, в підтвердження понесених витрат.
Відповідно до ст.  308, ст.311 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що основним видом діяльності ТОВ «Олеандр Груп» є оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням. 
29.01.2019 між ДП «Харківський бронетанковий завод» (покупець) та ТОВ «Олеандр Груп» (постачальник) укладено договір поставки № ГР-2919, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця на умовах договору запчастини та комплектуючі до бронетанкової техніки, повний перелік, кількість і ціна якого вказана у додатках (специфікаціях) до даного договору, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар (т. 1 а.с. 36-41). 
На виконання Договору позивачем направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних,  податкові накладні:
№ 5 від 07.06.2019 на суму 211 200,00 грн., в тому числі ПДВ 35 200,00 грн, 
№ 6 від 07.06.2019 на суму 211 200,00 грн., в тому числі ПДВ 35 200,00 грн, 
№ 7 від 07.06.2019 на суму 58 746,60 грн., в тому числі ПДВ 9 791,10 грн,
№ 15 від 19.06.2019 на суму 312 000,00 грн., в тому числі ПДВ 52 000,00 грн, 
№ 16 від 19.06.2019 на суму 45 600,00 грн., в тому числі ПДВ 7 600,00 грн, 
№ 17 від 19.06.2019 на суму 211 701,60 грн., в тому числі ПДВ 35 283,60 грн,
№ 26 від 26.06.2019 на суму 75 600,00 грн., в тому числі ПДВ 12 600,00 грн, 
№ 27 від 20.06.2019 на суму 273 885,12 грн., в тому числі ПДВ 45 647,52 грн,
№ 28 від 20.06.2019 на суму 255 169,25 грн., в тому числі ПДВ 42 528,21 грн (т. 1 а.с. 42, 68, 94, 118, 143, 168, 193, 216, 241).
За наслідками надіслання податкових накладних до податкового органу 26.06.2019, 12.07.2019 позивач отримав квитанції про те, що: документи прийнято, проте реєстрацію зупинено. Підставою для зупинення реєстрації податкових накладних відповідачем зазначено відповідність податкових накладних пп. 1.6 п. 1 "Критеріїв ризиковості платника податку", запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних (т. 1 а.с. 43, 69, 95, 119, 144, 169, 194, 217, 242).
04.10.2019 позивачем на виконання вимог податкового органу направлені пояснення та копії документів про підтвердження реальності здійснення операцій по податкових накладних № 5, 6, 7 від 07.06.2019, № 15, 16, 17 від 19.06.2019, № 26 від 26.06.2019, № 27, 28 від 20.06.2019 а саме: договір від 29.01.2019 № ГР-2919, договір суборенди нежитлових приміщень № 01-06/07 від 30.06.2017, додаткова угода та акт приймання передачі до нього, договір оренди будівлі № ОБ-01 від 01.02.2019 та акт приймання передачі будівлі відповідно до нього, договір перевезення № 3 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , платіжне доручення № 786 від 05.07.2019, договір купівлі-продажу № 01/06 від 03.06.2019 між ТОВ «ВПТК-Діоніс» та ТОВ «Олеандр Груп», специфікація до нього, товарно-транспортна накладна № Р80 від 06.06.2019, видаткова накладна № 80 від 06.06.201, рахунок на оплату № 140 від 06.06.2019, видаткова накладна № 143 від 07.06.2019, виписка по рахункам за 16.08.2019, товарно-транспортна накладна № Р145 від 07.06.2019, видаткова накладна № 145 від 07.06.2019,виписка по рахунку від 02.07.2019, товарно-транспортна накладна № Р146 від 07.06.2019, видаткова накладна № 146 від 07.06.2019, договір купівлі-продажу № 03-06 від 14.06.2019 між ТОВ «Пілігрим Сервіс» та ТОВ «Олеандр Груп» та специфікація до нього, рахунок на оплату № 144 від 18.06.2019, видаткова накладна № 85 від 18.06.2019, платіжне доручення № 101-104 від 12.07.2019, товарно-транспортна накладна № Р85 від 18.06.2019, товарно-транспортна накладна № Р153 від 19.06.2019, видаткова накладна № 153 від 19.06.2019, виписка по рахункам від 14.08.2019, товарно-транспортна накладна № Р154 від 19.06.2019, видаткова накладна № 154 від 19.06.2019, товарно-транспортна накладна № Р156 від 19.06.2019, видаткова накладна № 156 від 19.06.2019, виписка по рахункам за 17.09.2019, договір купівлі-продажу № 18-06 від 15.06.2019 між ТОВ «Оптово-роздрібна компанія «Сабай» та ТОВ «Олеандр Груп» та специфікація до нього, платіжне доручення № 81 від 19.07.2019, рахунки на оплату № ОЛН00000150 від 25.06.2019, № ОЛН00000149 від 19.06.2019, видаткова накладна № 88 від 25.06.2019, товарно-транспортна накладна № Р88 від 25.06.2019, товарно-транспортна накладна № Р169 від 26.06.2019, видаткова накладна № 169 від 26.06.2019, видаткова накладна № 87 від 19.06.2019, товарно-транспортна накладна № Р87 від 19.06.2019, товарно-транспортна накладна № Р163 від 20.06.2019, видаткова накладна № 163 від 20.06.2019, товарно-транспортна накладна № Р159 від 20.06.2019, видаткова накладна № 159 від 20.06.2019 (т. 1 а.с. 19-41, 44, 48-67, 70, 74-93, 96, 100-117, 120, 124-142, 145, 149-167, 170, 174-192, 195, 199-213, 218, 222-241, 243, 247-248, т. 2 а.с. 1-17).
За результатами розгляду отриманих документів комісія ГУ ДПС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, прийняла рішення від 10.10.2019: 
-№ 1304056/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 5 від 07.06.2019;
-№ 1304050/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 6 від 07.06.2019;
-№ 1304052/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 7 від 07.06.2019;
-№ 1304048/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 15 від 19.06.2019;
- № 1304049/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 16 від 19.06.2019;
-№ 1304051/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 17 від 19.06.2019;
-№ 1304055/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 26 від 26.06.2019;
-№ 1304054/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 27 від 20.06.2019;
-№ 1304053/38278407 про відмову у реєстрації податкової накладної № 28 від 20.06.2019. (т. 1 а.с. 46-47, 72-73, 98-99, 122-123, 147-148, 172-173, 197-198, 220-221, 245-246).
Підставою для прийняття рішень зазначено: ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг), з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні. Додатково вказано, що відсутні первинні документи щодо навантаження/розвантаження ТМЦ.
Не погодившись з рішеннями про відмову в реєстрації податкових накладних, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності зазначених рішень відповідача, надання позивачем належних документів в підтвердження реальності господарських операцій та не наведення відповідачем мотивів неврахування поданих позивачем документів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України   (далі -   ПК України) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених   п. 201.1   цієї статті та/або   п. 192.1   ст. 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до   п.201.16   цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Пунктом  201.16   ст.   201 ПК України   передбачено, що реєстрація   податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в   порядку   та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 117 "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних", якою, зокрема, затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок № 117), пунктом 10 якого зобов`язано ДФС визначити критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та погодити їх з Міністерством фінансів України.
Відповідно до п. 6 Порядку № 117 у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.
Згідно з п.п. 12, 13 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з   УКТЗЕД   / послуги згідно з   Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.
Пунктом 14 Порядку №117 визначено перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, який включає в себе:
договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;
договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;
первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;
розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;
документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.
Аналізуючи вищенаведені правові положення, колегія суддів зазначає, що загальними вимогами до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Вживання податковим органом посилання на пп. 1.6 п.1 Критеріїв та пропонування надання пояснень та документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.
Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 по справі № 822/1817/18, від 28.11.2019 по справі №1640/2650/18.
Так, зупиняючи реєстрацію податкових накладних, відповідач послався на пп. 1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку, відповідно до якого ризиковості платника податку належать такі критерії:
- платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях і тимчасово окупованій території, в розумінні   Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України";
- платник податку зареєстрований платником ПДВ менше трьох місяців;
- платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, окрім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);
- платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;
- платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту   16.1.3   пункту   16.1   статті   16   та абзацу першого пункту   49.2   і пункту   49.18   статті   49 ПК України;
- платником податку на прибуток не подано до контролюючого органу фінансову звітність за останній звітній період всупереч норм пп.16.1.3. п.16.1. ст.16   та п.46.2. ст.46 ПК України;
- наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.
Контролюючим органом не зазначено у квитанціях про зупинення реєстрації конкретного чіткого критерію оцінки ступеня ризиків, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, та не вказано конкретної пропозиції щодо переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних позивача в Єдиному реєстрі податкових накладних. У зазначених квитанціях лише запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію.
Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що  позивачем до податкового органу надавалися письмові пояснення та первинно-бухгалтерські документи за договором з ДП «Харківський бронетанковий завод»,  на виконання яких позивачем складено податкові накладні  № 5, № 6, № 7 від 07.06.2019, № 15, № 16, № 17 від 19.06.2019, № 26 від 26.06.2019, № 27, № 28 від 20.06.2019.
Зі змісту спірних рішень про відмову у реєстрації зазначених податкових накладних вбачається, що підставами для їх відмови слугувало ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг), з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні (документи, які не надано підкреслити).
Колегія суддів зазначає, що ДПС у квитанціях не конкретизувала, саме які документи позивач мав надати, а після отримання наданих позивачем документів не зазначила, які саме документи складені з порушенням законодавства, та яких саме документів не вистачає для прийняття рішень про реєстрацію податкових накладних.
Оскаржувані рішення не містять зазначення конкретної інформації щодо причин та підстав  відмови в реєстрації.
У той же час, головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що у спірних рішеннях податковий орган мав чітко зазначити, шляхом відповідного підкреслювання, яких документів не надано платником податків та відсутність яких позбавляє можливості здійснити відповідну реєстрацію. Так, рішення Комісії повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної.
Разом з тим, в розділі додаткова інформація зазначено, що відсутні первинні документи щодо навантаження/розвантаження ТМЦ.
Колегія суддів зазначає, що документи щодо навантаження, розвантаження продукції за своєю правовою природою є документами, які підтверджують тільки факт вчинення таких дій.
Натомість, податкові накладні, за якими були прийняті спірні рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, сформовані на виконання умов договору поставки товару.
При цьому, відповідачем не обґрунтовано, яким чином відсутність документів щодо навантаження, розвантаження продукції впливає на реальність здійснення господарської операції та, як наслідок правомірність формування позивачем податкових накладних.
Колегія суддів зазначає, що саме лише зазначення про відсутність документів не є достатньою підставою для відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, оскільки контролюючим органом повинно бути зазначено об`єктивні обставини, які перешкоджають реєстрації податкової накладної з урахуванням відсутності таких документів, при цьому, обов`язково повинна бути надана оцінка тим документам, що фактично подано платником податку.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що податковий орган не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкових накладних № 5, № 6, № 7 від 07.06.2019, № 15, № 16, № 17 від 19.06.2019, № 26 від 26.06.2019, № 27, № 28 від 20.06.2019, зважаючи на наявність достатніх документів для спростування сумнівів про ризиковість платника податку та на те, що такі документи були надані контролюючому органу, а тому оскаржувані рішення відповідача підлягають скасуванню, а позовні вимоги -  задоволенню. 
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Щодо заяви позивача про стягнення судових витрат колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
          Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
          Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          Відповідно до ч.ч.1,7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
          Колегія суддів зазначає, що позивачем своєчасно подано заяву про понесені витрати на правову допомогу та надано докази на їх підтвердження.
          Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України     при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
          1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
          Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд     враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
          Згідно з п. 4 ч. 1  ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"     договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
          Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
          Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
          При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
          Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.08.2020 по справі № 810/3213/16.
          Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
          Відповідно до  ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
          Судом встановлено, що правова допомога ТОВ «Олеандр Груп» в суді апеляційної інстанції надавалась адвокатом Шевченко Н.О. на підставі договору про надання правової допомоги № ЮП 11468 від 09.10.2020  (т. 3 а.с. 75-76).
          Згідно з п. 4.1. Договору замовник сплачує грошові кошти за результатами наданих послуг після підписання сторонами Акту наданих послуг. Сторони можуть домовитись про відстрочку платежів до вирішення судової справи. Щодо судових засідань можлива передоплата, але не раніш ніж за 30 днів до дня, на який призначено засідання.
          Відповідно до п. 4.4 Договору оплата послуг виконавця здійснюється згідно виставлених актів. Ціна наданих послуг адвокатом формується з розрахунку 2 000,00 грн/год. або з огляду на Рішення Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018, ціна наданих послуг помічником адвоката формується з розрахунку 1 000,00 грн/год.   
          Адвокатом надано позивачу послуги в межах укладеного Договору на загальну суму 8000,00 грн, а саме:
          - вивчення апеляційної скарги та документів, що стосуються розгляду справи № 520/11468/19 Другим апеляційним адміністративним судом - 1 година - 2 000,00 грн;
          - формування правової позиції та написання відзиву на апеляційну скаргу по справі № 520/11468/19 - 2 години - 4 000,00 грн;
          - участь адвоката АО «Юр Прайд» в судовому засіданні 28.10.2020 у Другому апеляційному адміністративному суді при розгляді справи № 520/11468/19 - 1 година - 2 000,00 грн, що підтверджується детальним описом (т. 3 а.с. 83)
          На підтвердження факту виконання робіт за договором та сплати гонорару за їх позивачем надано акт наданих послуг № 01 від 23.10.2020 та квитанцію № 0.0.1882201496.1 від 23.10.2020 (т. 3 а.с. 81А-82).
          Колегія суддів зазначає, що надані докази підтверджують надання адвокатом послуги щодо вивчення апеляційної скарги, документів, що стосуються розгляду справи № 520/11468/19 та складання відзиву на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 по справі № 520/11468/19.
          При цьому, суд враховує, що ст. 134 КАС України покладає обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто,  зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Водночас, відповідачами не подано до суду заяв про зменшення суми судових витрат, заперечень з приводу заявленого до відшкодування розміру судових витрат.
Таким чином, витрати на правову допомогу в цій частині документально підтверджені та доведені, пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим  та пропорційним до предмета спору.
Щодо витрат в розмірі 2 000,00 грн за участь адвоката в судовому засіданні 28.10.2020.
          Згідно детального опису та акту наданих послуг, участь адвоката у судовому засіданні 28.10.2020 зайняла 1 годину.
          Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що у судовому засіданні  28.10.2020  колегія суддів ухвалила здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження з огляду на неявку сторін, що підтверджується протоколом судового засідання.
          Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд ваховує критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
          При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності),розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
          У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
          Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
          З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати понесені позивачем за участь адвоката Шевченка Н.О.  у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не підлягають стягненню, оскільки судове засідання від 28.10.2020 проведено без участі сторін.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача про розподіл судових витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а  стягненню на його користь підлягають витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі  6 000,00 грн.
          Керуючись ст.ст. 139, 311, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 по справі № 520/11468/19 - залишити без змін.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеандр Груп» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ( вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43143704) та Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 39292197) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олеандр Груп» (код ЄДРПОУ 38278407, вул. Гімназійна Набережна, 16, кім. 402, м. Харків, 61010) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000  (шість тисяч) грн. 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов