Ухвала
 
21 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 357/562/19
провадження № 61-3740св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , Білоцерківська міська рада Київської області в особі відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради, Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року у складі судді Ярмоли О. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,
ВСТАНОВИВ:
Зміст вимог позовних вимог 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до               ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Білоцерківська міська рада Київської області в особі відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради (далі - відділ ДАБК Білоцерківської міської ради), Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він разом з ОСОБА_2 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Позивач є власником квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 ,                             а відповідач - власницею квартир АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 , які знаходяться у вказаному будинку.
У 2018 році ОСОБА_2 почала перебудовувати свою частину будинку, хоча мала право лише провести реконструкцію частини будинку згідно                   з будівельним паспортом, який, на думку позивача, було видано                               з порушенням Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та порядку його видачі. 
Відповідачу було видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, але вона відмовилася його отримувати. Вона зруйнувала несучу стіну, яка стала зовнішньою, не укріпивши її. Такі дії, на переконання позивача, можуть привезти до повної руйнації іншої частини будинку. 
Позивач вказував, що вживав дій з метою зупинення будівництва, але відповідач все ж перебудувала частину будинку, що спричинило перешкоди у користуванні ним частиною будинку, яка йому належить. Спірний будинок збудований у 1900 році, а дії ОСОБА_2 щодо самовільного будівництва можуть призвести до повної руйнації частини будинку, де проживає позивач.
Враховуючи викладене позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення самочинно збудованої частини будинку АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 , знесення провести за рахунок відповідача.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                  28 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, у задоволенні позову               ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки відсутній висновок технічного обстеження будинку позивача із зазначенням причин його руйнування та появи тріщин. Крім того, позивач не надав висновок та розрахунок інсоляції житлового приміщення у разі його затемнення. Також до суду не подано доказів щодо вжиття заходів врегулювання спору з відповідачем в інший спосіб ніж знесення частини будинку.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У лютому 2020 року  ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилався на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, оскільки апеляційний суд в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі              № 458/1173/14-ц. Тому просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення.
У червні 2020 року на адресу суду від представника ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , який фактично є додатковими поясненнями. У відзиві (додаткових поясненнях) зазначено про обґрунтованість доводів касаційної скарги. Тому представник ОСОБА_3 просив касаційну скаргу задовольнити.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У травні 2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено про обґрунтованість доводів касаційної скарги ОСОБА_1 . Відповідач вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Разом із відзивом ОСОБА_2 подала до суду клопотання про закриття касаційного провадження, оскільки висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц та на який посилається позивач у касаційній скарзі, стосується правовідносин, що не є подібними до правовідносин у цій справі. Апеляційний суд переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновків Верховного Суду та Верховного Суду України               у подібних правовідносинах.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу із суду першої інстанції.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаютьсяпідстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 05 червня 2020 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц (провадження № 61-13282св18)(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                         № 458/1173/14-ц (провадження № 61-13282св18) зазначено, що: «самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. 
З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.
За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови».
Суд касаційної інстанції вказав, що «суди попередніх інстанцій не врахували, що спірний гараж ОСОБА_6 побудував на належній йому земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, маючи дозвіл на його будівництво, дозвіл на право закладення фундаменту і будівельний паспорт. Разом з тим суди залишили поза увагою, що вказаний гараж належить ОСОБА_6 на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 жовтня 2014 року                          № 28449527. Отже спірний гараж не можна вважати самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України; доказів істотного відхилення від проекту, що порушує права позивачів, чи відмови відповідача у проведенні перебудови позивачі не надали і порушення їх прав не довели».
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що земельна ділянка під будинком АДРЕСА_1 належить співвласникам будинку, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є суміжними землекористувачами.
ОСОБА_1 належить 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0535 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .
Частина будинку, яка складається з квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , знаходяться на земельних ділянках, що належать ОСОБА_2 площами 0,0025 га                     з кадастровим номером 3210300000:04:012:0117, 0,0202 га з кадастровим номером 3210300000:04:012:0116, та 0,0044 га з кадастровим номером 3210300000:04:012:0291.
31 липня 2015 року на замовлення ОСОБА_2 експертом з технічного обстеження будівель і споруд було складено звіт про проведення технічного обстеження квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 в житловому будинку АДРЕСА_1 і встановлено неможливість надійної та безпечної експлуатації цих квартир.
19 лютого 2018 року Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради за заявою ОСОБА_2 та виготовлено будівельний паспорт № 10 на реконструкцію частин індивідуального житлового будинку (квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ) з двоповерховою прибудовою за вказаною вище адресою.
06 березня 2018 року ОСОБА_2 подала до відділу ДАБК Білоцерківської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт для проведення реєстрації в реєстрі дозвільних документів.
04 квітня 2018 року відділ ДАБК Білоцерківської міської ради                   вказано ОСОБА_2 на порушення вимог законодавства та відмовлено у внесені повідомлення до єдиного реєстру.
08 серпня 2018 року за результатами позапланової перевірки щодо законності прийняття рішення про видачу будівельного паспорту на реконструкцію частини індивідуального житлового будинку (квартири                       АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5) з двоповерховою прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 , від 19 лютого 2018 року                              № 10/18, проведеної головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції (далі - ДАБІ у Київській області) ОСОБА_4 було видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Згідно з приписом при видачі будівельного паспорту було встановлено порушення вимог пунктів 1.1, 1.3, 2.3, 2.4 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 05 липня 2011 року № 103, та статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
13 серпня 2018 року з метою виконання зазначеного припису Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради прийнято наказ № 16/02 «Про скасування будівельного паспорта».
Законність припису Департаменту ДАБІ у Київський області про усунення порушень вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності від                      08 серпня 2018 року та наказу Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради 13 серпня 2018 року № 16/2 від про скасування будівельного паспорта оскаржено ОСОБА_2 до суду. На час розгляду цієї справи судами рішення в адміністративній справі за результатом оскарження припису та наказу не ухвалено.
Позиція Верховного Суду
У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».
У справі, що переглядається,  ОСОБА_1 пред`явив вимогипро усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва. Встановлені фактичні обставини: недоведеність позовних вимог, оскільки позивач не надав висновок технічного обстеження будинку позивача із зазначенням причин його руйнування та появи тріщин, а також висновок та розрахунок інсоляції житлового приміщення у разі його затемнення. Сторони у справі є співвласниками квартир будинку АДРЕСА_1 ; відповідач здійснив добудову (реконструкцію) частин індивідуального житлового будинку - належних йому квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . Вжиття заходів врегулювання спору з відповідачем в інший спосіб, ніж знесення частини будинку, не підтверджено.
У справі № 458/1173/14-ц (провадження № 61-13282св18) позивач пред`явив вимогу про зобов`язання знести самочинно збудовану господарську споруду. Встановлені фактичні обставини: спірний гараж не можна вважати самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України; доказів істотного відхилення від проекту, що порушує права позивачів, чи відмови відповідача у проведенні перебудови позивачі не надали і порушення їх прав не довели. Позивачами у справі є мешканці житлових будинків по АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 , а відповідач є забудовником гаража, побудованого на відстані 1,50 метрів від криниці позивачів, до якої стікають паливно-мастильні матеріали від його автомобіля.
Таким чином, висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду в справі № 458/1173/14-ц (провадження                         № 61-13282св18)та на який посилалася особа у касаційній скарзі стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин, в справі, яка переглядається.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то клопотання  ОСОБА_2 про закриття касаційного провадження необхідно задовольнити, а касаційне провадження у цій справі закрити.
Керуючись статтями 260, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_2 про закриття касаційного провадження задовольнити.
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Білоцерківська міська рада Київської області в особі відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради, Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
 
          Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                      В. І. Крат