ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5663/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б., 
суддів:                     Беспалова О.О.,
                                        Ключковича В.Ю.,
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Макс-Моторс" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Макс-Моторс" з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31 жовтня 2019 року №00002480502, №00002490502.
Позов мотивовано тим, що ТОВ "Макс-Моторс" не було допущено порушень вимог податкового законодавства, які були виявлені під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки, та які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових-рішень.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 31 жовтня 2019 року № 00002490502. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 31 жовтня 2019 року № 00002480502 в частині збільшення ТОВ "Макс-Моторс" суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 125375, 00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 100300, 00 грн. (сто тисяч триста гривень) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 25 075, 00 грн. (двадцять п`ять тисяч сімдесят п`ять гривень). В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Доводи апелянта, обґрунтовані зокрема, тим, що судом першої інстанції не було надано належної юридичної оцінки всім доказам, якими обґрунтував свої заперечення відповідач, що свідчить про те, що спір вирішено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів та аргументів. Натомість,  приймаючи оскаржувані рішення податковий орган діяв у відповідності до вимог чинного законодавства. 
При цьому, в обґрунтування правомірності прийнятих рішень, апелянт звертає увагу суду, що всі первинні документи позивача, які досліджувались контролюючим органом у ході проведення перевірки по взаємовідносинам з ТОВ «Єлагін», підписані особою, яка заперечує свою причетність до ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим зазначені документи є недостовірними відомостями податкового обліку та не дають права на формування податкового кредиту. По взаємовідносинам з ТОВ «Місячна Долина», податковий орган зазначає, що первинними документами не підтверджується реальний           зміст відповідних господарських операцій.
З огляду на зазначене, апелянт стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, а також щодо достовірності даних податкового обліку по цим взаємовідносинам.
За наведених обставин, Головне управління ДПС у м. Києві вважає, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року підлягає скасуванню.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року та на підставі ч. 3 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
Разом з цим, позивач звертає увагу суду, що доводи апеляційної скарги є аналогічними з доводами, що були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву. Крім того, позивач також зазначає, що відповідачем не було надано на виконання вимог ухвали суду першої інстанції вироків, ухвал суду про закриття кримінального провадження або інших судових рішень, якими закінчено розгляд кримінальних справ, на які посилався контролюючий орган в Акті перевірки, у той час як позивачем було надано до суду всі необхідні первинні документи, що підтверджують реальний зміст господарських операцій між ТОВ "Макс-Моторс" та його контрагентами ТОВ «Єлагін» та ТОВ «Місячна Долина».
За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року без змін.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до пп.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, на підставі направлень від 16 вересня 2019 року № 26/26-15-05-02-01 та № 27/26-15-05-02-01, наказу ГУ ДФС у м. Києві від 13.09.2019 № 544 у період з 16 вересня 2019 року по 20 вересня 2019 року посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Макс-Моторс" з метою дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Місячна Долина» за серпень, вересень 2018 року, показників декларацій з ПДВ та за 2018 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств та при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Єлагін» за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.
За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт від 27 вересня 2019 року № 56/26-15-05-02-01-14/35790001 (далі також - акт перевірки), за висновками якого встановлено наступні порушення позивачем вимог податкового законодавства: 
п. 44.1, п. 44.2 статті 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), п. 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за №85/4306, п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 104 453, 00 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 4153, 00 грн., за 2018 рік на суму 100300, 00 грн.;
- п. 44.1, п. 44.2 статті 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 92871,00 грн., в тому числі за серпень 2018 року у сумі 21013, 00 грн., за вересень 2018 року у сумі 71  858, 00 грн.
Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для відповідних висновків стало встановлення контролюючим органом під час здійснення перевірки обставин, які у сукупності свідчать про відсутність факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ "Єлагін" та ТОВ "Місячна Долина".
З огляду на встановлені перевіркою порушення суб`єктом господарювання вимог податкового законодавства, відповідачем 31 жовтня 2019 року було прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 00002490502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 116  089,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 92871,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 23 218, 00 грн.;
- № 00002480502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на суму 130566, 00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 104453,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 26 113, 00 грн.
Позивач, вважаючи прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення протиправними, а свої права та інтереси порушеними, звернувся за їх захистом до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив, зокрема, з того, що сам факт проведення досудового розслідування не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом. Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, як критерій оцінки реальності господарських операцій, суд першої інстанції визнав безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального законодавства. Разом з тим, з наявних в матеріалах справи первинних документів, Окружним адміністративним судом м. Києва було встановлено правильність складання яких під сумнів відповідачем на ставиться, господарські операції в рамках договорів позивача з його контрагентом фактично відбулись та спричинили реальні правові наслідки, за якими позивачем було сформовано податковий облік, в тому числі і податковий кредит.
Водночас, з огляду на те, що надані позивачем первинні документи не відображають в повній мірі зміст і характер вчинених господарських операцій з ТОВ "Єлагін", а також те, що такі документи складені з порушенням вимог ч. 2 статті 9 Закону, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно визначено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 5191, 00 грн., з яких 4153, 00 грн. за податковими зобов`язаннями та 1038,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 31 жовтня 2019 року № 00002480502
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУ ДПС в м. Києві за час розгляду справи не було доведено правомірності визначення контролюючим органом сум податкових зобов`язань у розмірі 125375, 00 грн. на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 31 жовтня 2019 року № 00002480502 та у розмірі 116 089, 00 грн. на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 31 жовтня 2019 року                    № 00002490502, а тому вказані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Як вбачається зі змісту акта перевірки, перевіркою повноти декларування та своєчасності сплати ТОВ «Макс-Моторс» податку на прибуток було встановлено, що задекларовані ТОВ «Макс-Моторс» взаємовідносини з контрагентами -постачальниками ТОВ «Місячна Долина» за серпень, вересень 2018 року, ТОВ «Елагін» за січень, квітень 2016 року мали вплив на визначення фінансового результату до оподаткування за 2016, 2018 роки.
Перевіркою повноти декларування та своєчасності сплати ТОВ «Макс-Моторс» податку на додану вартість встановлено, що за серпень, вересень 2018 року ТОВ задекларовано податкові зобов`язання з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Місячна Долина».
З огляду на зазначене, та наведених в акті перевірки даних, судовою колегією встановлено, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог та встановлено правомірність визначення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств по взаємовідносинам ТОВ «Макс-Моторс» та ТОВ «Елагін». Таким чином, враховуючи викладене та вимоги апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме щодо повноти декларування та своєчасності сплати ТОВ «Макс-Моторс» податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Місячна Долина».
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ «Місячна Долина» за договором поставки, згідно умов якого ТОВ «Місячна Долина» (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ «Макс-Моторс» (покупця) товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору (т. 1 а.с. 23). Предметом поставки за договором є запасні частини до дизельних двигунів, тощо.  Згідно з п. 3.1 та п. 4.1 договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця товар у кількості, зазначеній у накладних; ціна поставляємих запчастин та сума поставки вказується в рахунках-фактурах, видаткових та податкових накладних.
На підтвердження факту отримання товару від ТОВ «Місячна Долина» позивачем надано суду копії картки рахунку 631 за період з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року, з яких вбачається рух коштів у розмірі 557  223, 48 грн. з ПДВ, що відповідає загальній сумі поставленого товару, визначеного у видаткових накладних (т. 1 а.с. 86-96), видаткових накладних (т. 1 а.с. 60-72), податкових накладних (т. 1 а.с. 73-85).
Крім того, судом встановлено, що придбаний у ТОВ "Місячна Долина" був реалізований та частково використаний у виробничій діяльності позивача по ремонту дизельних двигунів, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти списання (т. 1 а.с. 99-110).
Проаналізувавши надані позивачем до перевірки та до матеріалів справи документи, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Згідно з приписами п.  44.1  ст.  44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Надаючи правову оцінку доводам податкового органу щодо свідчень директора контрагента позивача в межах кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам по собі факт того, що контрагент позивача є фігурантом у незавершеному кримінальному провадженні, не дає підстав до висновку про безтоварність господарських операцій.
Згідно з приписами п.  44.1  ст.  44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Надаючи правову оцінку доводам податкового органу щодо свідчень директора контрагента позивача в межах кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам по собі факт того, що контрагент позивача є фігурантом у незавершеному кримінальному провадженні, не дає підстав до висновку про безтоварність господарських операцій.
Також, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що твердження відповідача про те, що контрагент позивача не мав необхідних ресурсів для провадження господарської діяльності, також були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення перевірки контрагента позивача та дослідження первинних документів.
Інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених вище, на підтвердження відсутності у позивача права на формування податкового кредиту за наслідками фінансово-господарських відносин з ТОВ «Місячна Долина» за договором поставки у періоді, що перевірявся, відповідачем суду не надано й не наведено.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, дослідивши документи, надані позивачем до перевірки і до матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку висновку, що позивачем підтверджено реальність господарських правовідносин з контрагентом; суд визнав, що такі господарські операції були пов`язані з господарською діяльністю позивача, спричинили зміни в структурі його активів, підтверджені належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятих ним рішень у межах спірних правовідносинах.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення відповідача, не відповідають критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними та таким, що прийняті відповідачем необґрунтовано.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович