ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2020 року           справа №200/13588/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г.,  Сіваченко І.В.,  секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача Стряпчої І.О., представника відповідача Пономарьова А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року (повний текст складено 18 лютого 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/13588/19-а (суддя І інстанції – Мозговая Н.А.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Север-Авто”  до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                   У С Т А Н О В И В:

25.11.2019 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Север – Авто”   звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0047014707 від 04.07.2019 року, відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 1696,84 грн.,  та №0053164707 від 08.08.2019 року, відповідно до якового застосовано штраф у розмірі   1696,84 грн. та зобов`язання провести сторнування податкового боргу за платежем 18010600 шляхом коригування баз даних з урахуванням відсутності заборгованості зі сплати орендних платежів та вилучення з інтегрованої картки платника наявної заборгованості за платежем 18010600 на суму 8484,2 грн. відповідно до спірних податкових повідомлень-рішень за місцем обліку у Слов`янській ОДПІ ГУДФС у Донецькій області. Позовні вимоги мотивовані безпідставністю прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки судовими рішеннями встановлено факт відсутності заборгованості зі сплати  узгодженого грошового зобов`язання з орендної плати у період з 2014 по 2018 роки. Однак, всупереч встановленим судом обставин, відповідач продовжує зараховувати поточні платежі в рахунок погашення неіснуючого податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі № 200/13588/19-а задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення – рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № 0047014707 від 04.07.2019 року, відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 1696,84 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення – рішення Головного управління ДФС у Донецькій області №0053164707 від 08.08.2019 року, відповідно до якового застосовано штраф у розмірі 1696,84 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Север – Авто” судовий збір в сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. Стягнуто з Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Север – Авто” витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8975 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що перевіркою встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Север-Авто” на порушення вимог пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України допущено несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати за земельні ділянки із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.          Також в апеляційній скарзі зазначено, що представником позивача завялена вимога щодо стягнення на користь позивача судових витрат в т.ч . витрат на професійну правничу допомогу у сумі 19800,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Донецькій області, при цьому, ним відповідні докази відповідачу не були надані.    
В судовому засіданні здійснено заміну відповідача у справі – Головне управління ДФС у Донецькій області на її правонаступника - Головне управління ДПС у Донецькій області.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача наголошуючи на законності прийнятого судом першої інстанції рішення.                                                                                          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Север – Авто” є юридичною особою, яка пройшла, передбачену законом державну реєстрацію та згідно ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.
Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження та згідно ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.
Судом встановлено, що у користуванні позивача перебуває земельна ділянка, розташована за адресою:84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Торгова  (Фрунзе),60.
Позивачем 20.02.2019 року надано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік за № 9026573382, відповідно до якої визначено суму зобов`язань у розмірі 21210 грн. щомісячно (арк.с. 184-187).
22.02.2019 року позивачем подано до контролюючого органу уточнену податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік № 9028844090, відповідно до якої зменшено суму зобов`язань до 8484,18 грн. щомісячно з січня 2019 року по листопад 2019 року, 8484,17 грн. – грудень 2019 року (арк.с. 190-193).
Відповідачем по справі проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати грошового зобов`язання з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) згідно податкової декларації за 2019 рік №9026573382 від 20.02.2019 року, за результатами якої складено акт від 06.06.2019 року №1894/05-99-47-07 (арк.с.19-21).
Перевіркою встановлено несвоєчасність сплати самостійно визначеного зобов`язання з орендної плати в сумі 8484,2 грн., сплаченого 24.05.2019 року (по строку сплати -30.03.2019 року).
На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення – рішення № 0047014707 від 04.07.2019 року, відповідно до якого за порушення п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України на підставі ст.126 Податкового кодексу України визначено суму штрафу у розмірі 1696,84 грн. (арк.с. 25).
Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржено платником до ДФС України.
Рішенням ДФС України від 23.09.2019 року №2838/6/99-00-08-05-05 скарга залишена без задоволення, оскаржуване рішення – без змін (арк.с. 40-42).
Крім того, відповідачем по справі проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати грошового зобов`язання з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) згідно податкової декларації за 2019 рік №9026573382 від 20.02.2019 року, за результатами якої складено акт від 04.07.2019 року №2071/05-99-47-07 (арк.с.22-24).
Перевіркою встановлено несвоєчасність сплати самостійно визначеного зобов`язання з орендної плати в сумі 8484,2 грн., сплаченого 21.06.2019 року (по строку сплати -30.04.2019 року).
На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення – рішення № 0053164707 від 08.08.2019 року, відповідно до якого за порушення п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України на підставі ст.126 Податкового кодексу України визначено суму штрафу у розмірі 1696,84 грн. (арк.с. 27).
Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржено платником до ДФС України.
Рішенням ДФС України від 01.11.2019 року №8009/6/99-00-08-05-05 скарга залишена без задоволення, оскаржуване рішення – без змін (арк.с. 45-47).
Надаючи оцінку спірним податковим повідомленням – рішенням колегія суддів зазначає наступне.
Підпунктом  16.1.4  статті  16 Податкового кодексу України  (далі  ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту  14.1.39  пункту  14.1  статті  14 ПК України  грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з вимогами підпункту 14.1.175 цієї статті податковий борг - це сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
За приписами пункту  38.1  статті  38 ПК України  виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом  57.1  статті  57 ПК України  визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту  286.2  статті  286 ПК України  платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому  статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Нормою пункту  287.3  статті  287 ПК України  передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Вищенаведеними актами перевірок встановлено несвоєчасність сплати узгоджених сум зобов`язань з плати за землю (орендної плати), а саме:
несвоєчасність сплати плати за землю за лютий 2019 року – сплачено згідно платіжного доручення №5329 від 24.05.2019 року  в сумі 8484,18 грн. 
несвоєчасність сплати плати за землю за березень 2019 року – сплачено згідно платіжного доручення № 5438 від 21.06.2019 року в сумі 8484,18 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року по справі № 805/3280/18-а встановлено, що позивачем виконано обов`язки  зі сплати орендної плати за землю з серпня 2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями №48 від 19.09.201 4 року, №89 від 16.10.2014 року, №173 від 19.11.2014 року, №223 від 12.12.2014 року, №47 від 14.01.2015 року, №68 від 22.01.2015 року, № 110 від 18.02.2015 року, №192 від 25.03.2015 року, № 264 від 21.04.2015 року, №344 від 27.05.2015 року, №413 від 23.06.2015 року, №506 від 21.07.2015 року, № 569 від 12.08.2015 року, №597 від 26.08.2015 року, №677 від 23.09.2015 року, №752 від 21.10.2015 року, №845 від 26.11.2015 року, № 916 від 23.12.2015 року, № 989 від 29.01.2016 року, №1066 від 26.02.2016 року, №1272 від 26.04.2016 року, №1356 від 24.05.2016 року, № 1455 від 22.06.2016 року, №1573 від 27.07.2016 року, №1666 від 29.08.2016 року, №1767 від 27.09.2016 року, №1864від 25.10.2016 року, №1988 від 29.11.2016 року, № 2095 від 28.12.2016 року, №2200 від 31.01.2017 року, №2270 від 15.02.2017 року, №2296 від 22.02.2017 року, №2411 від 22.03.2017 року, №2517 від 24.04.2017 року, №2627 від 23.05.2017 року, № 3/1 від 30.06.2017 року, №2790 від 17.07.2017 року, № 2918 від 18.08.2017 року, № 3043 від 28.09.2017 року, №3144  від 24.10.2017 року №3239 від 17.11.2017 року, № 3353 від 22.12.2017року, №3459 від 19.01.2018 року, №3585 від 23.02.2018 року, №3689 від 26.03.2018 року, №3805 від 20.04.2018 року, №3938 від 25.05.2018 року.
Згідно платіжного доручення №3938 від 25.05.2018 року позивачем сплачено орендну плату за землю за квітень 2018 року. 
Відповідно до ч.4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року по справі № 805/3280/18-а набрало законної сили 10.12.2018 року.
Враховуючи обставини, встановлені рішенням суду по справі № 805/3280/18-а, суд вважає, що позивачем зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за період з січня 2014 року по квітень 2018 року виконано.
Судом досліджені наступні платіжні доручення, які свідчать про своєчасну сплату позивачем зобов`язань з орендної плати за землю за період з травня 2018 року по березень 2019 року: № 4060 від 22.06.2018 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за травень 2018 року; № 4060 від 22.06.2018 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за травень 2018 року; № 4185 від 23.07.2018 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за червень 2018 року; № 4314 від 23.08.2018 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за липень 2018 року; № 4438 від 25.09.2018 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за серпень 2018 року; № 4575 від 24.10.2018 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за вересень 2018 року; № 4693 від 23.11.2018 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за жовтень 2018 року; № 4800 від 27.12.2018 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за листопад 2018 року; № 4914 від 29.01.2019 року – 7070 грн. – сплата зобов`язань за грудень 2018 року; № 5003 від 26.02.2019 року – 8484,18 грн. – сплата зобов`язань за січень 2019 року; № 5084 від 19.03.2019 року – 8484,18 грн. – сплата зобов`язань за лютий 2019 року; № 5181 від 16.04.2019 року – 8484,18 грн. – сплата зобов`язань за березень 2019 року.
Згідно платіжного доручення №5329 від 24.05.2019 року на суму 8484,18 грн. позивачем сплачено зобов`язання з орендної плати за землю за квітень 2019 року.
В той час, коли відповідачем дана сума була спрямована  на погашення зобов`язання за лютий 2019 року, яке, в свою чергу, було сплачено позивачем згідно платіжного доручення № 5084 від 19.03.2019 року на суму 8484,18 грн.
Згідно платіжного доручення № 5438 від 21.06.2019 року на суму 8484,18 грн.  позивачем сплачено зобов`язання з орендної плати за землю за травень 2019 року.
В той час, коли відповідачем дана сума була спрямована  на погашення зобов`язання за березень 2019 року, яке, в свою чергу, було сплачено позивачем згідно платіжного доручення № 5181 від 16.04.2019 року на суму 8484,18 грн.
Рішенням суду по справі № 805/3280/18-а відповідача зобов`язано здійснити корегування податкового боргу позивача – ТОВ “Север - Авто” з орендної плати за землю за 2014 рік шляхом внесення відповідних змін до облікової картки платника податків.
Однак, зазначене рішення суду відповідачем не виконано, що сторонами не заперечується та підтверджується інтегрованої карткою.
Таким чином, зарахування коштів позивача, сплачені платіжними дорученнями №5329 від 24.05.2019 року та № 5438 від 21.06.2019 року в сумі 8484,18 грн.  здійснено відповідачем без здійснення корегування інтегрованої картки, тобто без урахування своєчасної сплати позивачем зобов`язань з орендної плати за 2014 рік.
Таким чином, враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність висновків податкового органу щодо порушення позивачем строків сплати узгодженого зобов`язання з орендної плати за землю за лютий та березень 2019 року.                 
За таких обставин суми штрафних санкцій, застосовані до позивача згідно зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями в загальній сумі 3393,68 грн. є такими, що не ґрунтуються на нормах  Податкового кодексу України.
Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь з відповідача  суму понесених правничих витрат у розмірі 3 800 грн., пов`язаних з розглядом справи слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 1ст.132  Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
За визначенням, що міститься у статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути    встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також    що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18 зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від         12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У справі “East/West Alliance Limited” проти України” Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу Адвокатським об`єднанням “Декстра” на підставі договору про надання правничої допомоги від 10 листопада 2020 року б/н..
За змістом п.1 вказаного договору, його предметом є надання адвокатами  Адвокатського об`єднання усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у Першому апеляційному адміністративному суді  у справі № 200/13588/19-а за що останній зобов`язується відповідно до п.2.3 договору  сплатити гонорар у розмірі та в строк, погоджені між сторонами у додатковій угоді до цього договору.
Відповідно до п.4 договору  вартість послуг АО, наданих  клієнту, в тому числі щодо виконання пункту 2.1.1 цього договору визначається на підставі звіту витраченого часу адвоката АО з розрахунку 1 година витраченого часу дорівнює 900 грн.
Вартість представництва інтересів клієнта у судовому засіданні складає 1000 грн. за кожне судове засідання незважаючи на його тривалість.         
Згідно додаткової угоди №1 від 10 листопада 2020 року до договору про надання правничої допомоги від 10 листопада 2020 року б/н гонорар складає 3800 грн.
Гонорар у вказаному розмірі підтверджується звітом витраченого часу адвоката Стряпчої Ірини Олександрівни АО “Декстра” за договором про надання правничої допомоги від 13.11.2020 року б/н,  13.11.2020  року АО “Декстра” виставлено рахунок на оплату послуг відповідно до вищенаведеного договору на суму 3800 грн.
Суд, ознайомившись з детальним описом наданих адвокатом послуг, кількість витраченого ним часу та розрахунок вартості таких послуг суд вважає обґрунтованими витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 
Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за 4 вимоги у розмірі 7684 грн. згідно платіжного доручення №244 від 22.11.2019 року.
Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: на користь позивача стягується судовий збір з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань у розмірі 3842 грн. (50% від 7684 грн.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 8975 грн.(50 % від 17950 грн.).         
В частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання провести сторнування податкового боргу за платежем 18010600 шляхом коригування баз даних з урахуванням відсутності заборгованості зі сплати орендних платежів та вилучення з інтегрованої картки платника наявної заборгованості за платежем 18010600 на суму 8484,2 грн. відповідно до  податкового повідомлення-рішення від 04.07.2019 року № 0047014707 та 8484,2 грн. відповідно до податкового повідомлення – рішення від 08.08.2019 року № 0053164707, рішення суду позивачем не оскаржується.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі № 200/13588/19-а - залишити без задоволення.   
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі № 200/13588/19-а - залишити без змін.       
Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ 43142826, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Север – Авто” (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Торгова,60, код ЄДРПОУ 30354146)  витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) грн.                     Повне судове рішення складено 19 листопада 2020 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко