ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/8876/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/913/20 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 312000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Шевчук Г. М., 
за участю секретаря - Боднар Р.В. 
та представника відповідача АТ “УкрСиббанк” - Ващука Я.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/8876/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “УкрСиббанк” на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року, ухваленого суддею Сташків Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “УкрСиббанк” про захист прав споживачів, -
В С Т А Н О В И В:
у травні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства “УкрСиббанк” про визнання неправомірним приховання від нього інформації про загальну кількість коштів сплачених по кредитному договору №521 від 10 жовтня 2005 року в гривнях; зобов`язання АТ “УкрСиббанк”, відділення №15 АТ “УкрСиббанк” надати інформацію про загальну кількість коштів в гривнях сплачених по кредитному договору №521 від 10 жовтня 2005 року (по тілу кредиту та процентів за користування кредитом).
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначив, що 10 жовтня 2005 року він уклав із відповідачем кредитний договір №521. З метою одержання інформації про те, яку загальну суму коштів у гривнях він сплатив за кредитом, 22 квітня 2020 року він звернувся у відділення №15 АТ “УкрСиббанк” із запитом за вих. №64-3-05/33, в якому просив у письмовій формі надати йому інформацію про те, яку загальну суму коштів він сплатив за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентами). Вказаний запит отриманий цим відділенням 27 квітня 2020 року, однак, відповіді він так і не отримав. У відділенні №15 АТ “УкрСиббанк” йому в усній формі повідомили, що його запит 27 квітня 2020 року було надіслано електронною поштою у м. Київ у центральний офіс банку, однак звідти відповіді також не надійшло. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “УкрСиббанк” про захист прав споживачів — задоволено частково.
Зобов`язано Акціонерне товариство “УкрСиббанк” надати ОСОБА_1 інформацію про загальну кількість коштів у гривнях, сплачених за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентами за користування кредитом).
У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства “УкрСиббанк” 840,80 гривень судового збору в дохід держави.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство “УкрСиббанк” просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року по справі №607/8876/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити, перерозподілити судові витрати, посилаючись на те, що воно винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, що викладені у оскаржуваному рішенні, фактичним обставинам по справі, винесене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ “УкрСиббанк” зазначило, що за вхідним №64-3-05/33-177 від 27 квітня 2020 року до обслуговуючого відділення №15 АТ “УкрСиббанк” звернувся ОСОБА_1 із запитом про надання відповіді на його запитання. 07 травня 2020 року за вихідним №24-1-01/71621 АТ “УкрСиббанк” на його запит була надана відповідь. Отже, у відведений законом строк відповідачем була надана відповідь на запит позивача. В позовній заяві відсутні будь-які посилання на порушення відповідачем норм права, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, всі припущення позивача спростовано належними та допустимими доказами відповідача. Валюта договору та рахунок на який були зараховані кредитні кошти (у валюті кредиту) були передбачені умовами Кредитного договору та виконані зі сторони Банку у повному обсязі, що також підтверджено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2020 року, яким позов АТ “УкрСиббанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року — задоволено, а у зустрічному позові ОСОБА_1 до ПАТ “УкрСиббанк” про визнання недійсним кредитного договору — відмовлено.
Позивач своїм правом на відзив не скористався.
Представник АТ “УкрСиббанк” - Ващук Я.С. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №4600115372442.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення представника АТ “УкрСиббанк” - Ващука Я.С., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 10 жовтня 2005 року між АКІБ “УкрСиббанк” (правонаступником якого є АТ “УкрСиббанк”) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №521, за умовами якого банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 50 000 доларів США на строк до 05 жовтня 2026 року зі сплатою 12,5% річних за використання кредитних коштів для придбання житлової нерухомості, а саме: будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).
27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до обслуговуючого відділення №15 АТ “УкрСиббанк” із запитом, у якому просив у письмовій формі надати йому інформацію про те, яку загальну кількість коштів він сплатив за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентами) в перерахунку на національну грошову одиницю — гривню (а.с. 3).
З позовної заяви вбачається, що працівники зазначеного відділення банку повідомили ОСОБА_1 в усній формі, що його запит 27 квітня 2020 року скеровано електронною поштою в м. Київ до центрального офісу банку.
07 травня 2020 року “УкрСиббанк” за вих. №24-1-01/71621 направило ОСОБА_1 відповідь на вказаний запит, з якої видно, що інформацію про суми нарахованих відсотків, суми основного боргу із зазначенням дати внесення та зарахування платежів, починаючи з моменту оформлення кредиту, ОСОБА_1 може переглянути у виписці за кредитом. З метою отримання виписки позивачу рекомендовано особисто звернутися до обслуговуючого відділення банку №15 по вул. Замковій, 14 у м. Тернополі. Крім того, повідомлено, що ОСОБА_1 може особисто отримати довідку про стан розрахунків за кредитним договором з інформацією щодо поточної заборгованості за кредитним договором перед банком, така довідка є платною послугою і тарифікується відповідності до Тарифів банку (а.с. 25).
Таким чином, по суті заяви (запиту) ОСОБА_1 від 27 квітня 2020 року, банк йому відповіді не надав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що порушені права позивача підлягають до захисту шляхом зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 інформацію про загальну кількість коштів у гривнях, сплачених за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентів за користування кредитом). Разом з тим, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірним приховання відповідачем інформації про загальну кількість коштів, сплачених за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року у гривнях, оскільки позивачем не доведено і на підставі досліджених доказів, які зібрані у справі, судом не встановлено факту приховання вказаної інформації від позивача. 
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають матеріалам справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме: право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.
У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Стаття 1 Закону України “Про інформацію” регламентує, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України “Про інформацію” кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Як зазначено в частині 3 статті 14 Закону України “Про інформацію”, що правовий режим інформації про товар (роботу, послугу) визначається законами України про захист прав споживачів, про рекламу, іншими законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.56 Закону України “Про банки і банківську діяльність” клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг.
В силу ч.1 ст.11 Закону України “Про споживче кредитування” після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє його інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Враховуючи наведені норми, а також те, що банк позивачу не надав належної відповіді щодо кількості коштів у гривнях, сплачених за кредитним договором №521 від 10 жовтня 2005 року (за тілом кредиту та процентів за користування кредитом), тим самим, порушивши конституційне право споживача на інформацію, тому колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.
Доводи заявника відносно валюти наданого кредиту та розрахункових документів, які складаються за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що дані обставини не є предметом розгляду вказано справи.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства “УкрСиббанк” слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 15 вересня 2020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року слід поновити.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “УкрСиббанк” — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року — залишити без змін.
Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 жовтня 2020 року.

Головуючий 
Судді