У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
02 грудня 2020 року                                                                              
м. Київ
 
Справа №509/4247/17
Провадження №51-5696ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області  від 27 березня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_6 ,
 
встановив:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня                 2020 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України (далі-КК України), у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у  вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - закрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу  представника  потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 – без зміни.
 
Як установлено судами, ОСОБА_6 05 березня 2017 року приблизно о 13:00, в світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Rav4», н.з. НОМЕР_1 по сухому асфальтобетонному покриттю на автостоянці  ТЦ «Епіцентр», що розташована на вулиці Небесної Сотні (Маршала Жукова), 99 в с. Лиманка (Мізікевича) Овідіопольського району Одеської області, допустила зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi ASX», н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п.16.11 «Правил дорожнього руху України», та п.1.13 вимоги дорожньої розмітки. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля марки «Mitsubishi ASX» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представником потерпілої викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції з підстав  істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх доводів щодоістотного порушення вимог кримінального процесуального законупосилається на те, що :
обвинувачена свою вину не визнала, тому суд мав відмовити в задоволенні клопотання та постановити обвинувальний вирок, яким визнати її винуватою у вчиненні злочину та призначити покарання, після чого звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;
розгляд клопотання захисника обвинуваченої про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відбулося не в підготовчому судовому засіданні, а під час судового розгляду, тобто з порушенням вимог ч. 4 ст.286  КПК України;
судами порушено право потерпілої на доступ до правосуддя, оскільки цивільний позов було залишено без розгляду незаконно.
 
Мотиви Суду
 
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі  п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Твердження представника потерпілої – адвоката  ОСОБА_5 про те, що розгляд клопотання захисника обвинуваченої про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження стосовно неї відбувся з порушенням вимог ч. 4 ст.286 КПК України є безпідставним.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК Українипередбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК Україниособа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до набрання вироком законної сили минуло три роки.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК Українистроки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК Українистроків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання цих обставин, та за наявності згоди обвинуваченого на таке звільнення на підставі спливу строків давності. 
Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.
Як зазначив апеляційний суд, при розгляді клопотання захисника обвинуваченої суд першої інстанції правильно встановив, що з дня вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тобто з 05 березня 2017 року  до дня розгляду справи пройшло більше трьох років, злочин, у якому вона обвинувачується відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а  сама обвинувачена не заперечувала проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, тому звільнив обвинувачену від кримінальної відповідальності в звязку із закінченням строку давності та закрив кримінальне провадження, з чим погоджується суд касаційної інстанції.
Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язковаумова такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Тому доводи касаційної скарги щодо неможливості звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, оскільки вона не визнала своєї вини у вчиненні злочину, є безпідставними.
Щодо доводів представника потерпілої у касаційній скарзі про те, що цивільний позов потерпілої  ОСОБА_4 було залишено  без розгляду незаконно, то вони є необґрунтованими.
Так, частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.
Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі               ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, тому потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку цивільного судочинства. 
Аналогічну позицію Верховний Суд висловив у постановах №51-1491км19 та                   № 51-1241км18.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 , які аналогічні доводам його касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 372, 419 КПК України.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_6 .
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                      ОСОБА_3