ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2020 р.                                                                Справа№ 911/485/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Куксова В.В. 
          Тищенко А.І. 

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 21.10.2020 року у справі №911/485/20 (в матеріалах справи).
     
Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг"
на рішення Господарського суду Київської області від 22.06.2020, повний текст якої складено та підписано 26.06.2020 
у справі №911/485/20 (суддя Щоткін О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг"
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Київської митниці ДФС
про визнання укладеним додаткового договору.

     В С Т А Н О В И В:
У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Макотрейдінг» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - відповідач), в якому просить визнати укладеним додатковий договір про продовження договору оренди №1813 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 12.04.2016 на 2 роки та 11 місяців на тих самих умовах в редакції, яка викладена у прохальній частині позовної заяви.
Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача від підписання додаткової угоди, що фіксує продовження строку дії договору оренди.
Рішенням Господарського суду Київської області      від 22.06.2020 у справі №911/485/20 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції вказав на недоведеність позивачем обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи свої вимоги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області      від 22.06.2020 у справі №911/485/20 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник стверджує, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0303913979390 не є належним та допустимим доказом, на підставі якого можливо встановити факт направлення листа від 15.03.2019 № 50-08-1316 про припинення дії договору оренди.  
Також скаржник стверджує, що на підставі ч.3 ст.9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» продовження договору оренди на новий термін є погодженим зі сторони органу, уповноваженого управляти державним майном. 
Крім того, скаржник стверджує, що відзив на позовну заяву підписано від імені відповідача особою, повноваження якої не підтверджені в установленому законом порядку. Теж скаржник зазначає, що з вказаних підстав суд першої інстанції не мав права брати до уваги докази, подані разом із відзивом на позовну заяву. 
Скаржник також стверджує, що копія доказів, долучених третьою особою до письмових пояснень не могли братися судом першої інстанції до уваги, оскільки вони не були направлені на його адресу разом з поясненнями.   
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2020, справу №911/485/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг" на рішення Господарського суду Київської області      від 22.06.2020 у справі №911/485/20, а також розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг" на рішення Господарського суду Київської області від 22.06.2020 у справі №911/485/20 призначено на 08.09.20 о 10:45 год.
19.08.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
У зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2882/20 від 07.09.20 призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/485/20.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №911/485/20 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 07.09.20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг" на рішення Господарського суду Київської області      від 22.06.2020      у справі №911/485/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В., а також розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг" на рішення Господарського суду Київської області від 22.06.2020      у справі №911/485/20 призначено на 21.10.20 о 12:30 год. 
У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 07.10.2020 - 24.10.2020, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/3872/20 від 19.10.20 призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/485/20.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №911/485/20 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 19.10.20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг" на рішення Господарського суду Київської області      від 22.06.2020      у справі №911/485/20      прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Тищенко А.І., а також розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг" на рішення Господарського суду Київської області від 22.06.2020  у справі №911/485/20 ухвалено здійснювати у раніше призначеному судовому засіданні 21.10.20 о 12:30 год.
Третя особа наданим їй процесуальним правом не скористалася та у судове засідання, яке відбулося 21.10.2020, не з`явилась, своїх представників не направила, про причини своєї неявки суд не повідомила. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення третьої особи не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності останньої. 
Також третя особа не скористалася своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надала суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.       
21.10.2020 у судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Представник відповідача у даному судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційних скарг та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.    
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.
Згідно зі     ст.11 Цивільного кодексу України,     цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1     статті 626 Цивільного кодексу України     визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.04.2016 між відповідачем, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, був укладений договір оренди №1813 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення, реєстровий номер за ЄРОДВ 38516786.16.АААЖАК622 (далі - майно), загальною площею 8,4 кв.м., розміщене на першому поверсі функціонального будинку митниці за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», яке обліковується на балансі Державної фіскальної служби та перебуває в оперативному управлінні (користуванні) Київської митниці ДФС, код ЄДРПОУ 39470947 (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.10.2015 і становить за незалежною оцінкою 142 500,00 грн без врахування ПДВ.
Майно передається в оренду з метою надання послуг митного брокера (п. 1.2 Договору).
Згідно з п.2.2 Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.
За умовами п.2.4 Договору обов`язок щодо складання акта приймання-передачі при укладенні договору покладається на орендодавця, а при поверненні майна з користування      - на орендаря.
У разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується повернути орендодавцеві або підприємству/товариству, вказаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.5.10 Договору).
Цей Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 12.04.2016 до 12.03.2019 включно (п.10.1 Договору).
Пунктом 10.3 Договору визначено, що зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди (п.10.4 Договору).
За умовами п.10.6 Договору чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження (п.10.9 Договору).
Відповідно до п.10.10 Договору майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі орендованого майна, який підписується балансоутримувачем та орендарем. Обов`язок щодо складання акту приймання-передачі про повернення приміщення покладається на орендаря.
Як зазначено в п.11 Договору балансоутримувачем майна є Київська митниця ДФС (третя особа).
Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється учасниками справи факт передачі відповідачем позивачу 12.04.2016 в строкове платне користування майно - нежитлове приміщення загальною площею 8,4 м2, що розташоване за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», яке обліковується на балансі Державної фіскальної служби та перебуває в оперативному управлінні (користуванні) Київської митниці ДФС (а.с.15 т.1).   
10.12.2019 позивачем направлено на адресу відповідача лист б/н, в якому зазначив, що оскільки він продовжує користуватись майном після закінчення строку Договору, а відповідач протягом одного місяця з цього приводу не висловлював свої заперечення, Договір в силу закону вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах. З огляду на що, позивач направив на адресу відповідача підписаний з його сторони додатковий договір про продовження Договору на той самий строк на тих самих умовах у чотирьох примірниках.
Оскільки відповідач ухилився від підписання вказаної додаткової угоди про продовження терміну дії Договору, позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати укладеним додатковий договір про продовження договору оренди №1813 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 12.04.2016 на 2 роки та 11 місяців на тих самих умовах в редакції, яка викладена у прохальній частині позовної заяви. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач в межах місячного строку після закінчення терміну дії Договору повідомив позивача про припинення його дії, а також враховуючи відсутність дозволу органу, уповноваженого управляти державним майном, на продовження дії Договору, тому він припинився у зв`язку із закінченням строку дії.  
Надаючи юридичну оцінку встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам, колегія суддів дійшла до наступних висновків. 
Колегія суддів проаналізувавши умови укладеного між сторонами Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.
Спеціальним законом, що регулює здачу в оренду державного та комунального майна, є Закон України «Про оренду державного та комунального майна» та Закон України «Про управління об`єктами державної власності».
Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Аналогічні положення містяться і в ч.1 ст.283 Господарського кодексу України.   
Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст.764 ЦК України).
Дана норма кореспондується зі ст.284 Господарського кодексу України.   
У відповідності до ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. 
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
Згідно із ч.2 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. 
Таким чином, для продовження дії Договору оренди на підставі ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору, у встановлений строк, про припинення або зміну умов договору.
Отже, Закон визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.
В свою чергу, чинне законодавство не містить заборони на повідомлення орендодавцем орендаря про закінчення договірних відносин після визначеного строку дії договору ще під час його дії.
Відтак, якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
З огляду на що, істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення в межах відповідного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 03.09.2019 по справі №920/960/18, від 09.07.2019 по справі N 906/745/18 та від 22.10.2019 по справі №910/3705/19.
Частиною 1 ст. 4, ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління державним майном, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об`єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.
Державна фіскальна служба України, у даному випадку, як уповноважений орган управління надає орендодавцям об`єктів держаної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі. 
За умовами п.10.4 Договору, який в силу ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, право користування державним нерухомим майном, яке є предметом цього Договору, може бути продовжено за умови оформлення (укладення) додаткового договору, який є невід`ємною частиною договору, при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач звернувся з листом №45-08-6263 від 06.12.2018 до органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди (Державної фіскальної служби) з проханням надати свої висновки щодо можливості продовження терміну дії Договору.
Державна фіскальна служба листом №547/5/99-99-03-05-02-16 від 10.01.2019 повідомила відповідачу про відсутність наміру продовжувати термін дії Договору, оскільки майно яке є предметом останнього необхідне для потреб його використання Київською митницею ДФС. 
Листами від 31.01.2019 №50-08-535 та від 15.03.2019 №50-08-1316 відповідач повідомляв позивача про припинення строку дії Договору у відповідності до п.10.4 останнього.
Лист від 15.03.2019 №50-08-1316 щодо припинення терміну дії Договору був отриманий позивачем 20.03.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 0303913979390, копія якого міститься у матеріалах справи. 
Крім того, третьою особою також було надіслано на адресу позивача лист №2801/3/10-70-03-47 від 11.03.2019, відповідно до якого митниця повідомляла орендаря про те, що дія Договору не буде пролонгована, у зв`язку з чим орендар повинен скласти та надати на підпис 12.03.2019 Київській митниці ДФС акт прийому-передачі про повернення майна та звільнити приміщення не пізніше 13.03.2019.
Також Київською митницею ДФС (третя особа) було надіслано на адресу відповідача лист №3200/3/10-70-03-47 від 19.03.2019 щодо припинення терміну дії Договору, відповідно до якого митниця просила відповідача, як сторону Договору, вжити заходи щодо врегулювання договірних відносин з орендарем у відповідності до його умов.
Листом №50-08-2268 від 16.05.2019 відповідач звертався до позивача з вимогою про негайне повернення орендованого державного майна відповідно до вимог пунктів 10.9 та 10.10 Договору № 1813. Вказаний лист позивачем отримано 20.05.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 03039 1397823 7, копія якого наявна у матеріалах справи.
Викладене свідчить про своєчасне повідомлення позивача про припинення терміну дії Договору та відмову від продовження його дії. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення дії Договору. 
Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.73, 76-79, 86 ГПК України, колегія суддів визнає позовні вимоги необґрунтованими та     такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Твердження скаржника про те, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0303913979390 не є належним та допустимим доказом, на підставі якого можливо встановити факт направлення листа від 15.03.2019 № 50-08-1316 про припинення дії Договору, колегією суддів відхиляються, оскільки на вказаному повідомленні міститься відмітка про отримання представником позивача поштового відправлення №0303913979390, на якому також наявні реквізити листа Регіонального відділення щодо припинення договору №1813 - «№ 50-08-1316 дог. № 1813».  При цьому, скаржник не наводить доводів щодо неотримання ним інших листів як від  відповідача так і від третьої особи.   
Також колегією суддів відхиляються твердження скаржника про те, що на підставі ч.3 ст.9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» продовження Договору на новий термін є погодженим зі сторони органу, уповноваженого управляти державним майном, оскільки визначений приписами ч.3 ст.9 вказаного Закону п`ятнадцятиденний     строк розгляду органом поданих матеріалів застосовується до правовідносин щодо укладення договору оренди, у даному ж випадку стояло питання про продовження терміну дії вже укладеного договору оренди, а тому положення  ст.9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"  не застосовуються до даних правовідносин.
Твердження скаржника про те, що відзив на позовну заяву підписано від імені відповідача особою, повноваження якої не підтверджені в установленому законом порядку, тому суд першої інстанції не мав права брати до уваги докази, подані разом із відзивом, колегією суддів також відхиляються, оскільки відзив підписано представником за довіреністю Ж. Шлейченко та до відзиву відповідно до ч.7 ст.165 ГПК України долучено копію довіреності №3 від 03.01.2020.  
Посилання скаржника на те, що третьою особою не було надіслано йому копію доказів, долучених до письмових пояснень, спростовуються наявним в матеріалах справи фіксальним чеком (а.с.75 т.1), а також не впливають на правильність вирішення судом першої інстанції справи. 
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
              Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано. 
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                           П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг" на рішення Господарського суду Київської області      від 22.06.2020 у справі №911/485/20 залишити без задоволення. 
                 2.Рішення Господарського суду Київської області від 22.06.2020 у справі №911/485/20 залишити без змін.  
           3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги  покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Макотрейдінг".
4. Матеріали справи №911/485/20 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 26.10.2020.  
 
Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                А.І. Тищенко