УХВАЛА

17 грудня 2020 року
м. Київ
справа №280/2188/20
адміністративне провадження №К/9901/32988/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача – Білак М.В.,
суддів – Губської О.А., Жука А.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 280/2188/20 за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центра Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила:
визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку      за час затримки при звільненні з 30.10.2016 по 17.12.2019 (дата набрання законної сили судового рішення щодо виплати індексації грошового забезпечення);
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки при звільненні з 30.10.2016 по 17.12.2019 (дата набрання законної сили судового рішення щодо виплати індексації грошового забезпечення) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з 12 місячного грошового забезпечення перед звільненням.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ”, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно із пунктрм 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статті 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частині другій і частині третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті             328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України      як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 щодо її відповідності вимогам процесуального закону, Верховний Суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Беручи до уваги зміни до КАС України, що внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-IX і які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює взяття її до розгляду та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі заявник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням (рішеннями) із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 цього Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом чи не були ним застосовані.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертою статті 328 КАС України заявники повинні чітко вказати, яку саме норму права суди першої та (або) апеляційної інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів під час застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма має застосовуватись.
Верховний Суд не має самостійно визначати підставу для касаційного оскарження судових рішень, а таку підставу мають вказувати особи, які подають касаційну скаргу, з одночасним наведенням підстави касаційного оскарження з огляду на обставини справи та висновки судів попередніх інстанцій.
У касаційній скарзі, заявник хоча й вказав, на підставі яких пунктів частини четвертої статті 328 КАС України подається касаційна скарга (пункти 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України), проте не навів належного обґрунтування відповідних підстав, а саме не обґрунтував необхідності відступлення від правового висновку, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, а обмежився лише посиланням на ці підстави касаційного оскарження.
Крім того, відповідно до  пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Як вбачається з рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року, справу № 280/2188/20 розглянуто за правилами спрощеного провадження.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: 
- щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 
- щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 
- про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 
- щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Також, слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі – Закон № 1700-VII) займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної  скарги вбачається, що позивачка проходила військову службу в Збройних Силах України на посаді ординатора госпітального відділення у званні капітана медичної служби. 
Звернулася до суду з позовними вимогами про визнання протиправною відмови відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку      за час затримки при звільненні з 30.10.2016 по 17.12.2019 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки при звільненні з 30.10.2016 по 17.12.2019.
Посилання скаржника на той факт, що зазначену справу судом першої інстанції помилково віднесено до справ незначної складності з огляду на те, що питання стосується стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні з 02.12.2017 року по січень 2020 року, що є більшою ніж 100 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд відхиляє та не бере до уваги, оскільки як вбачається із оскаржуваних судових рішень заявлена позивачем вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки при звільненні з 30.10.2016 по 17.12.2019 не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент звернення до суду із даним позовом.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції постановлена 15 жовтня 2020 року, проте з цією касаційною скаргою заявник звернувся (відповідно до відбитку на поштовому конверті) лише 01 грудня 2020 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.
Одночасно з касаційною скаргою скаржник заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що позивач рішення суду апеляційної інстанції станом на 30.11.2020 не отримав, і лише 27 листопада 2020 року ознайомився із ним на сайті Судової влади України.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. 
Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр). Реєстр - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 цього Закону). Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону №3262-IV судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
Як вбачається з інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 у справі № 280/2188/20 була надіслана судом 21.10.2020, зареєстрована 22.10.2020 року і оприлюднена 23.10.2020.
Крім того, з постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року вбачається, що представник позивача брав участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 15.10.2020 року і йому було відомо про результат розгляду поданої позивачем апеляційної скарги.
Таким чином, при належному добросовісному відношенні касатор не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в межах строку звернення до суду касаційної інстанції, проте таким правом не скористався. 
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (залишення позовної заяви без руху).
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, що підтверджують поважність причин пропуску вказаного строку, а також зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України та обґрунтувати наявність обставин, наведених у підпунктах “а”-“в” пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 169, 329, 330, 332 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 280/2188/20.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі                                      № 280/2188/20 залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог статті 330 КАС України, в установлений судом строк, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 332 КАС України у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
А.В. Жук,
Судді Верховного Суду