Ухвала
23 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 2-4119/2009
провадження № 61-16766 ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,         
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Колошина Вадима Петровича на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики, 
ВСТАНОВИВ:
У 2009 році ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом 
про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 1 000 000,00 грн.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 17 червня 2009 року визнано мирову угоду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладеною. Провадження по справі закрито.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 28 листопада 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 
2009 року у зв`язку з нововиявленими обставинами по вищевказаній справі задоволено, вказану ухвалу скасовано.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 28 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 11 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали суду від 17 червня 2009 року залишено без розгляду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики.
11 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колошин В. П. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року (надійшла до суду 13 листопада 2020 року), 
в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування 
та користування правами на судовий захист, апеляційний перегляд справи здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом. Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку - норм ЦПК України.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга 
на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо 
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, незалежно 
від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження 
у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або 
не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Отже, виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу, має довести, 
а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Частиною першою статті 127 ЦПК України встановлено, що суд 
за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні 17 червня 2009 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 17 червня 2009 року. Також, 
24 жовтня 2016 року заявник звертався до суду першої інстанції про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року.
Таким чином, обґрунтованими є висновок суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2009 року.
При цьому апеляційний суд вірно встановив, що заявником 
в апеляційній скарзі не обґрунтовано поважності причин пропуску строку відповідно до пунктів 1-2 частини другої статті 358 ЦПК України.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа 
Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним 
з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише 
з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.
За таких обставин, відмова у відкритті апеляційного провадження 
є законною та обґрунтованою, оскільки відповідає частині другій статті 358 ЦПК України.
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалене 
з додержанням норм процесуального права та з`ясуванням обставин, що мають значення при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, відповідністю висновків апеляційного суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити 
у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм             статей 149, 150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, 
а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року є необґрунтованою 
та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
представника ОСОБА_1 - адвоката Колошина Вадима Петровича на ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 16 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                   Г. В. Коломієць 
                                                                                                       Б. І. Гулько
                                                                                                         Д. Д. Луспеник