ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21787/18                                         Суддя першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Епель О.В., Кузьмишиної О.М.,
при секретарі           - Закревській І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Девон» на прийняте у порядку спрощеного провадження без виклику сторін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Девон» до Київського міського центру зайнятості, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування наказу, -
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Девон» (далі - Позивач, ПрАТ «Девон») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру зайнятості (далі - Відповідач, Київський МЦЗ) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати наказ Київського МЦЗ від 17.08.2018 року №461 в частині скасування дозволу на застосування праці іноземця від 09.07.2018 року №74058.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2020 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - Третя особа).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки про укладення 27.04.2018 року трудового контракту з головою правління ПрАТ «Девон» ОСОБА_1 підприємство повідомило Київський МЦЗ лише листом від 01.08.2018 року після прийняття рішення про продовження дозволу на застосування праці іноземця, то оскаржуваний наказ прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім іншого, суд зауважив, що подання такого контракту до Київського МЦЗ вперше 20.06.2018 року під час звернення із заявою про продовження строку дії дозволу також не узгоджується з приписами ч. 4 ст. 42-7 Закону України «Про зайнятість населення».
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано суттєву відмінність пакету документів, які подаються до центру зайнятості для отримання дозволу на застосування праці іноземця і для продовження строку дії такого дозволу. Вказує, що чинне законодавство не містить заборон щодо укладення з іноземцем нового контракту під час дії дозволу на застосування праці іноземця як і не включає у себе вимог про необхідність повідомлення центру зайнятості про таке укладення. Наголошує, що норми ч. 4 ст. 42-7 Закону України «Про зайнятість населення» підлягають застосуванню у випадку видачі дозволу, а не продовження строку його дії.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.10.2020 року.
У відзиві на апеляційну скаргу Київський МЦЗ просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Позивач, не усунувши підстави для зупинення розгляду заяви про продовження строку дозволу на застосування праці іноземця у липні 2018 року надав Відповідачу новий пакет документів для отримання дозволу на застосування праці іноземця, до якого додав проект трудового договору, однак після отримання дозволу від 09.07.2018 року №74058 надав з порушенням визначених ч. 4 ст. 42-7 Закону України «Про зайнятість населення» строків трудовий договір, який укладено 27.04.2018 року, що свідчить по обґрунтованість прийнятого наказу про скасування дозволу та про правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для його скасування.
У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.
Представник Відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Київським МЦЗ у 2009 році видано дозвіл №37138 на застосування праці іноземця - громадянина Польщі ОСОБА_1 , із строком дії до 15.08.2017 року, який було продовжено до 21.07.2018 року (а.с. 12).
04.07.2018 року ПрАТ «Девон» подано до Київського МЦЗ заяву про отримання роботодавцем дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (а.с. 47-57).
За наслідком розгляду вказаної вище заяви Київським МЦЗ прийнято наказ від 09.07.2018 року №390 «Про прийняття рішень щодо видачі, відмови у видачі, продовження дії, відмови у продовжені дії, внесення змін, відмова у внесенні змін та скасування дозволів на застосування праці іноземців та осіб без громадянства» (а.с. 58) та видано дозвіл №74058 від 09.07.2018 року на застосування праці іноземця громадянина Польщі ОСОБА_1 (а.с. 22).
У подальшому ПрАТ «Девон» листом від 01.08.2018 року №102-ЛУ на виконання вимог ч. 4 ст. 42-7 Закону України «Про зайнятість населення» надано Київському МЦЗ засвідчену копію трудового контракту з головою правління ПрАТ «Девон» ОСОБА_1 від 27.04.2018 року та витяг із протоколу загальних зборів акціонерів ПрАТ «Девон» №31 від 26.04.2018 року по обрання ОСОБА_1 головою правління (а.с. 60-68).
У свою чергу, наказом Київського МЦЗ від 17.08.2018 року №461 «Про прийняття рішень щодо видачі, відмови у видачі, продовження дії, відмови у продовжені дії, внесення змін, відмова у внесенні змін та скасування дозволів на застосування праці іноземців та осіб без громадянства» скасовано дозвіл на застосування праці іноземця від 09.07.2018 року №74058 (далі - оскаржуваний наказ, а.с. 70).
Про прийняття згаданого наказу Позивача повідомлено листом від 20.08.2018 року №17-10050/10-21/18, де вказано, що згідно ч. 2 п. 2 ст. 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» у зв`язку із порушенням строків подання укладеної копії трудового контракту, визначених ч. 4 ст. 42-7 Закону, скасовано дозвіл застосування праці іноземця від 09.07.2018 року №74058 (а.с. 69).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 2, 3, 22, 42-2, 42-6, 42-7, 42-10 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон), а також постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2013 року №437, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на неподання Позивачем в установлені Законом строки копії трудового договору з іноземцем.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, яких визнано в Україні біженцями, яким надано притулок в Україні, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, яким надано тимчасовий захист, а також ті, що одержали дозвіл на імміграцію в Україну, мають право на зайнятість на підставах і в порядку, встановлених для громадян України.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для працевлаштування на визначений строк, приймаються роботодавцями на роботу на підставі дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, виданого в порядку, визначеному цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Приписи ч. 1 ст. 42 Закону визначають, що роботодавці мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Підстави для отримання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 42-1 указаного Закону.
Згідно ч. 1 ст. 42-2 Закону для отримання дозволу роботодавець подає до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, такі документи: 1) заява за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України, в якій роботодавець підтверджує, що посада, на якій застосовуватиметься праця іноземця або особи без громадянства, відповідно до законів України не пов`язана з належністю до громадянства України і не потребує надання допуску до державної таємниці; 2) копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними разом з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку; 3) кольорова фотокартка іноземця або особи без громадянства розміром 3,5 x 4,5 сантиметра; 4) копія проекту трудового договору (контракту) з іноземцем або особою без громадянства, посвідчена роботодавцем.
У свою чергу, частиною 3 статті 42-2 Закону передбачено, що для продовження дії дозволу роботодавець подає такі документи: 1) заява за формою, визначеною Кабінетом Міністрів України; 2) фотокартка іноземця або особи без громадянства розміром 3,5 x 4,5 сантиметра; 3) документи згідно з переліком для отримання дозволу, якщо вони змінилися.
Отже, законодавцем передбачено окремі особливості щодо необхідності подачі тих чи інших документів в залежності від того, чи звертається роботодавець із заявою для отримання дозволу чи для продовження його дії.
Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу Київського МЦЗ від 27.06.2018 року №374 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 42-9 Закону у зв`язку з неусуненням підстав для зупинення розгляду заяви від 20.06.2018 року №7491/10 (заяви про продовження строку дії дозволу від 25.09.2009 року №37138 - а.с. 13-19) протягом встановленого строку ПрАТ «Девон» відмовлено у продовженні дії дозволу на застосування праці іноземця, про що Позивача повідомлено листом від 02.07.2018 року №17-8067/10-21/18 (а.с. 19).
Відтак, оскільки 04.07.2018 року (вх. №8176/10-12/18) ПрАТ «Девон» до Київського МЦЗ була подана заява про отримання роботодавцем дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (а.с. 47-57), а не заява про продовження строку дії дозволу, то тут і надалі до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Закону, які регулюють саме питання отримання дозволу на застосування праці іноземців. Наведений висновок суду апеляційної інстанції також підтверджується й тим, що наказ від Київського МЦЗ від 27.06.2018 року №374, яким ПрАТ «Девон» відмовлено у продовженні дії дозволу на застосування праці іноземця від 25.09.2009 року №37138, в установленому законом порядку не був оскаржений, а тому є чинним.
Відповідно до ст. 42-7 Закону територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, надає роботодавцю опис прийнятих документів одразу після прийняття від нього заяви про видачу дозволу, заяви про продовження дії дозволу, заяви про внесення змін до дозволу (далі - заява) та документів, що подаються разом з відповідною заявою (частина 1).
Територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом наступного робочого дня після прийняття заяви здійснює перевірку заяви та доданих до неї документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви (частина 2).
У разі відсутності підстав, передбачених частиною третьою статті 42-8 цього Закону, територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, приймає рішення про видачу або продовження дії, або внесення змін до дозволу у строки, встановлені статтею 42-6 цього Закону, та протягом двох робочих днів надсилає роботодавцю копію цього рішення поштою з повідомленням про вручення та електронною поштою із зазначенням платіжних реквізитів для внесення плати (у разі прийняття рішення про видачу або продовження дії дозволу), а також розміщує на офіційному веб-сайті територіального органу державної служби зайнятості інформацію про прийняте рішення та платіжні реквізити для внесення плати (частина 3).
Роботодавець зобов`язаний укласти з іноземцем чи особою без громадянства трудовий договір (контракт) не пізніш як за 90 календарних днів з дати видачі дозволу та у десятиденний строк після укладення трудового договору (контракту) надати його копію, засвідчену роботодавцем, територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції (частина 4).
Отже, як вірно підкреслено судом першої інстанції, роботодавець протягом 90 календарних днів з дати видачі дозволу зобов`язаний укласти з іноземцем трудовий договір (контракт) та у десятиденний строк після його укладення надати засвідчену копію останнього територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Матеріали справи свідчать, що до заяви про отримання роботодавцем дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства від 04.07.2018 року ПрАТ «Девон» було додано проект трудового контракту з Третьою особою (а.с. 53-57). Дозвіл №74058 виданий Київським МЦЗ 09.07.2018 року (а.с. 59) та отриманий Позивачем 12.07.2018 року, про що останній вказує самостійно у позовній заяві (стор. 3, а.с. 8). Відтак, надання ПрАТ «Девон» до Київського МЦЗ на виконання вимог ч. 4 ст. 42-7 Закону копії трудового контракту від 27.04.2018 року (а.с. 64-68) та витягу з протоколу № 31 від 26.04.2018 року загальних зборів акціонерів ПрАТ «Девон» (а.с. 61-63) лише листом від 08.08.2018 року №102-ЛУ (вх. №10035/10-12/18 від 08.08.2018 року; а.с. 60) не узгоджувалося із наведеними вище положеннями Закону в частині десятиденного строку.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 42-10 Закону територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, скасовує виданий дозвіл у разі неподання роботодавцем у встановлений цим Законом строк до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, копії трудового договору (контракту), укладеного з іноземцем або особою без громадянства, якщо подання такої копії є обов`язковим відповідно до цього Закону.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що у рамках реалізації заяви про отримання роботодавцем дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства ПрАТ «Девон» не було виконано вимоги ч. 4 ст. 42-7 Закону в частині необхідності надання роботодавцем до Київської МЦЗ копії трудового договору (контракту) протягом десяти днів з моменту його укладення, що має своїм наслідком скасування такого дозволу. Крім іншого, як вірно зауважено судом першої інстанції, вперше копію трудового контракту від 27.04.2018 року ПрАТ «Девон» було надано Київському МЦЗ лише 20.06.2018 року разом із заявою про продовження строку дії дозволу, що також не узгоджується з наведеними вище положеннями ч. 4 ст. 42-7 Закону.
Окремо Окружний адміністративний суд міста Києва обґрунтовано підкреслив, що доводи Позивача про необґрунтованість відмови Відповідача у продовженні строку дії дозволу від 25.09.2009 року №37138 не можуть оцінюватися у межах даного спору, оскільки перебувають поза межами предмету доказування.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Девон» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
          
Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 
Судді                                                                                            О.В. Епель
                                                                                                    О.М. Кузьмишина

Повний текст постанови складено та підписано « 21» жовтня 2020 року.