УХВАЛА
22 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 280/1365/17
провадження № 51-5056 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, 
встановив: 
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання пункту 4 ч. 2, ч. 3 цієї статті. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права. 
Проте наведених положень процесуального закону скаржником не дотримано. 
У силу ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не уповноважений перевіряти оспорюваних рішень на предмет неповноти розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчого рівня. 
Не  погоджуючись із оскарженими судовими рішеннями, засуджений у скарзі посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не погоджується з   наданою судами оцінкою доказів. Проте, такі доводи відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції.
Так, не погоджуючись по суті з оцінкою доказів судом першої інстанції під час їх дослідження, засудженим не викладено обґрунтування допущення цим судом таких порушень вимог закону, що відповідно до ст. 412 КПК є істотними та тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. 
Попри те, що оспорюваний вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, 
в  скарзі не зазначено таких порушень норм права, які, на думку скаржника, перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне 
та  обґрунтоване рішення.
При цьому, касаційна скарга засудженого за своїм змістом є суперечливою, оскільки останній вважає, що є підстави для його виправдання, разом з тим вказує на неврахування судами обох інстанцій даних, які характеризують його особу.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участі у   касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не  містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й  установити строк для усунення допущених недоліків.
Щодо клопотання засудженого про зупинення виконання вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року та ухвали Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, то  зазначене питання відповідно до п. 4 ч.1 ст. 430 КПК, може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, які її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3