ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/300/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 15.05.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо нарахування позивачу податкового боргу з єдиного податку в розмірі 8665,25 грн та щодо передачі інформації про такий податковий борг для Головного управління ДПС у м. Києві;
-          визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 926/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 про виключення з реєстру платників єдиного податку;
-          визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14.02.2019 про опис майна позивача в податкову заставу;
-          визнати протиправними та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 14.02.2019 № 81087-17;
-          визнати протиправним і скасувати податковий борг з єдиного податку щодо позивача в розмірі 8671,37 грн, а також заборгованість з єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців щодо позивача в розмірі 19927,38 грн;
-          зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві виключити з баз даних Головного управління ДПС у м. Києві інформацію щодо наявності у позивача податкового боргу з єдиного податку в розмірі 8671,37 грн, а також заборгованості з єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців в розмірі 19927,38 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на момент припинення підприємницької діяльності позивачки вона не мала податкового боргу, за час її перебування на податковому обліку вчасно та в повному обсязі сплачувала належні податки та збори, а тому отриманий акт камеральної перевірки та прийняті за наслідками його розгляду рішення та вимоги є протиправними та належать до скасування як такі, що прийняті податковим органом всупереч норм чинного податкового законодавства.
ГУ ДПС у Чернігівській області подано відзив на позов, в якому зазначено, що позивачкою було подано декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця № 110022 за три квартали 2018 року, в якій самостійно визначила суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 12173,45 грн, однак вказана сума позивачем була сплачена частково в сумі 3508,20 грн, а тому і виник податковий борг з єдиного податку в сумі 8665,25 грн. Зауважує, що сума податкового зобов`язання, самостійно визначена платником податків в поданій контролюючому органу податковій декларації вважається узгодженою. 
ГУ ДПС у м. Києві подано відзив на позов, в якому зазначено, що згідно інформаційної системи ДПС України в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 8671,37 грн, який виник у зв`язку з невірним заповненням платником податкової декларації платника єдиного податку за три квартали 2018 року (№110022 від 09.11.2018), а саме помилковим визначенням податкового зобов`язання, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду терміном до 19.11.2018. В вищевказаній декларації не враховано суму податку (8665,25 грн), нарахованого за попередній звітний (податковий) - період (рядок 13 декларації). Крім того, ФОП та особи, які провадять незалежну професійну діяльність не звільняються від сплати ЄСВ за себе. Позивач зобов`язана сплачувати єдиний внесок окремо за кожен вид доходу, отриманого як від здійснення незалежної професійної діяльності - адвокат, так і як фізична особа-підприємець.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Держаної податкової служби у Чернігівській області щодо нарахування позивачу податкового боргу з єдиного податку в розмірі 8665,25 грн та щодо передачі інформації про такий податковий борг до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № 926/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 про виключення з реєстру платників єдиного податку. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 14.02.2019 про опис майна позивача в податкову заставу. Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 14.02.2019 № 81087-17. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового або грошового зобов`язання або пені, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання або пені вважається узгодженою.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 17.07.2017 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради. Види діяльності: 82.30 організування конгресів і торговельних виставок; 63.99 надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 69.10 діяльність у сфері права (а.с. 135-136).
З огляду на Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.02.2019 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за власним рішенням (а.с. 135-136).
17.07.2017 позивач була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця та перебувала на обліку у відповідача 1, а з 29.04.2018 перереєстрована до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДПС у м. Києві. Підприємницьку діяльність здійснювала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (3 група платників 5% до доходу) з 17.07.2017 по 08.02.2019.
09.11.2018 ФОП ОСОБА_1 було подано податкову декларацію з єдиного податку за три квартали 2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи декларацією з відміткою податкового органу (Чернігівська ОДПІ ГУ ДПС у Чернігівській області) про отримання звітності 09.11.2018 (а.с. 84).
ГУ ДПС у м. Києві 14.02.2019 прийнято податкову вимогу Ф № 81087-17, якою визначено податковий борг позивача з єдиного податку в сумі 8665,25 грн (а.с. 121).
Цього ж дня, 14.02.2019, ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення № 81087-17 про опис майна позивача у податкову заставу (а.с. 122).
Податкова вимога від 14.02.2019 була направлена позивачу рекомендованою кореспонденцією за податковою адресою платника, проте повернута за закінченням терміну зберігання (а.с. 123-125).
У подальшому, 16.09.2019 ГУ ДПС у м. Києві складено акт камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи оподаткування № 1054/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення позивачем абз. 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, станом на 01.09.2019 борг по сплаті єдиного податку з фізичних осіб в сумі 8671,37 грн (а.с. 18-19).
На підставі вказаного вище акту камеральної перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення від 30.09.2019 № 926/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку з 30.09.2019 (а.с. 20).
Позивач звернулась до податкового органу із адвокатським запитом, за результатами розгляду якого в реєстрі платників єдиного податку внесено коригування в частині дати анулювання, а саме у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності 08.02.2019. Окрім того, вказаним листом позивача повідомлено про наявність заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність в сумі 19927,38 грн (а.с. 23-25).
Позивач не погоджуючись із такими діями контролюючих органів, вважаючи вимогу про сплату боргу, рішення про опис майна в податкову заставу, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутній податковий борг з єдиного податку, а у ГУ ДПС у Чернігівській області були відсутні правові підстави для обліку за позивачем податкового боргу з єдиного податку та передачі інформації ГУ ДПС у м. Києві щодо наявності такого боргу. Крім того, відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач, після отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю подала заяву за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу. Натомість відповідач самостійно встановив позивачу як фізичній особі - підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464-VІ) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Згідно з п. 294.1 ст. 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.
З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала на податковому обліку у ГУ ДПС у Чернігівській області на спрощеній системі оподаткування, група 3 ставка 5% до доходу, що підтверджується копією витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с. 17).
09.11.2018 позивачем подано декларацію з єдиного податку за три квартали 2018 року, в якій зазначено в рядку 12 - 12173,45 грн (нараховано всього за звітний (податковий) період); в рядку 13 вказано - 8665,25 грн (нараховано за попередній звітний (податковий) період); у рядку 14 вказано - 3508,20 грн (сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду) (а.с. 84).
Аналізуючи зміст вказаної декларації, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та не вбачає не вірного її заповнення, а сума зазначена позивачем у рядку 14 - сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду в розмірі 3508,20 грн, сплачена платником податків, що підтверджує у своєму відзиві і сам відповідач.
08.02.2019 позивачем подано декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2018 рік, в якій рядок 12 - 17873,45 грн (нараховано всього за звітний (податковий) період); в рядку 13 вказано - 12173,45 грн (нараховано за попередній звітний (податковий) період); у рядку 14 вказано - 5700,00 грн (сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду) (а.с. 56).
З таких обставин у позивача відсутній податковий борг з єдиного податку, а у ГУ ДПС У Чернігівської області були відсутні правові підстави для обліку за позивачем податкового боргу з єдиного податку та передачі інформації ГУ ДПС у м. Києві щодо наявності такого боргу, тому вимога про сплату боргу форми Ф № 81087-17 від 14.02.2019 підлягає скасуванню, а як наслідок і рішення про опис майна в податкову заставу також підлягає скасуванню.
08.02.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру (а.с. 135-136).  
Разом із тим, позивачем в повній мірі виконано обов`язок зі сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання з єдиного податку, проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 08.02.2019, тому у податкового органу були відсутні правові підстави для прийняття рішення №926/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 30.09.2019 про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 за порушення позивачем абз. 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, а як наслідок зазначене рішення підлягає скасуванню.
Позивач була зареєстрована як фізична особа - підприємець з 17.07.2017 по 08.02.2019, а з 14.07.2017 провадила незалежну професійну діяльність, що підтверджується даними з Єдиного реєстру адвокатів України.  
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 2464-VI узяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).
Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску визначаються Порядком № 1162 (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).
Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).
Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб - підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 1162).
Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).
Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку № 1162).
Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755-IV, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 1162).
З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).
Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом № 2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).
За змістом пункт 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску до ДФС України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів, визначає Порядок № 435.
Пунктом 16 розділу ІV Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи - підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску (додаток 5).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що під час здійснення підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подавались відповідні звіти та було сплачено єдиний соціальний внесок, що підтверджується копією звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 58) та копією таблиці 1 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 59), а також відомостями Пенсійного фонду Форми ОК-5 (а.с. 85-90) та копіями платіжних доручень про сплату ЄСВ (а.с. 91-92).
Законом № 2464-VI не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.
При цьому аналіз пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійно взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності. Взяття такої особи на облік платників єдиного внеску можливе виключно за її заявою.
До того ж, як передбачено у пункті 4 розділу VI Порядку № 1162, фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік».
Відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач, після отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю подала заяву за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу. Натомість відповідач самостійно встановив позивачу як фізичній особі - підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000.
Дії контролюючого органу щодо самостійного встановлення позивачу як фізичній особі - підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000 не узгоджуються з нормами Порядку № 1162, якими визначено процедуру взяття на облік платників єдиного внеску.
Системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 свідчить про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 520/3939/19.
Крім того, відповідно до копії трудової книжки позивача, Єдиного реєстру адвокатів України, позивач прийнята на роботу адвокатом до Адвокатського об`єднання «Саєнко Харенко».
Водночас, відповідно до наданих позивачем індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), з лютого 2019 року по лютий 2020 включно наявна інформація про сплату страхових внесків Адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко» за найманого працівника ОСОБА_1 (а.с. 88).
Аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що оскільки метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період з лютого 2019 по лютий 2020 включно), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.12.2019 у справі № 260/358/19 та у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19.
Приписами пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).
У свою чергу, згідно з пунктом 71.1 статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Збір податкової інформації та отримання податкової інформації контролюючим органом урегульовано статтями 72, 73 Податкового кодексу України.
Здійснюючи моніторинг, контролюючий орган виявляє ризик порушення норм податкового законодавства та/або ймовірності уникнення платником податку виконання свого податкового обов`язку.
Відповідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, є державною власністю. Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами. Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.
Підпунктом 20.1.45 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотримання якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку.
Таким чином, дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, незалежно від джерела її отримання, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків в порядку, передбаченому Податковим кодексом України. Способом здійснення таких дій є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформація, зібрана відповідно до норм ПК України, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.
Відповідно, інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховного Судом у постановах від 25 квітня 2018 року (справа №826/1902/15), від 18 вересня 2018 року (справа №818/398/15), від 20 листопада 2019 року (справа №480/4006/18).
Дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи інформації про наявність заборгованості з ЄСВ не породжують правових наслідків для останніх та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовуються для виконання покладених на контролюючі органи, функцій та завдань) з метою здійснення відповідних прав та обов`язків. Крім того, матеріалами справи не встановлено прийняття будь-якого рішення (вимоги про сплату єдиного соціального внеску) стосовно позивача .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту є саме скасування вимоги про сплату вказаного податкового боргу та рішення про опис майна у податкову заставу.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 - без змін
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 06.10.2020.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна