ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року		Справа № 460/4695/19 пров. № А/857/12467/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року (суддя Щербаков В.В., м.Рівне, повний текст складено 28 липня 2020 року) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в митному оформлені, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП) звернулася до суду із позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі – Митниця) в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 04.07.2019 №UA100000/2019/000187/2 (далі – Рішення) та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.07.2019 №UA100150/2019/00208 (далі – Картка відмови).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що Митниця в ході розгляду справи звертала увагу суду на низку обставин, які є вагомими для вирішення справи по суті. Проте суд першої інстанції залишив поза увагою вказані аргументи відповідача, що на думку апелянта свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення суду.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені Митним кодексом України (далі – МК), що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 22.02.2019 між позивачем та компанією HAINING HISENER TRADE CO LTD т було укладено контракт №22-02/19 (далі – Контракт), за яким Продавець зобов`язується передати у власність Покупця техніку, супутнє обладнання та комплектуючі в кількості та за цінами і на умовах, визначених в Додатках. Загальна сума контракту становить 11125,11 дол США. В пункті 2.2. Контракту зазначено, що Продавець здійснює поставку товару протягом 120 календарних днів з моменту надходження 10% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Покупця. В пункті 3. контракту зазначено, що 10% оплати сплачує Покупець на умовах попередньої оплати до 15.03.2019. 90% від загальної суми контракту сплачує в строк не пізніше 30 календарних днів з дня отримання товару (а.с.21-23).
Згідно комерційного інвойсу від 30.04.2019 №19HS10009F (далі – Інвойс) ціна товару складає 11125,21 дол США (а.с.24).
Відповідно до платіжного доручення від 01.03.2019 продавець зробив оплату в сумі 1117,69 дол США, а згідно платіжного доручення від 07.05.2019 на суму 10007,53 дол США, здійснені на підставі Контракту (а.с.27-28).
15.04.2019 між ФОП та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер транс Лоджистікс» (далі – ТОВ) укладено договір надання послуг митного брокера №БР-146 (далі – Договір №БР-146) (а.с.29-31).
01.07.2019 з метою митного оформлення імпортованого товару декларантом позивача подано до Митниці митну декларацію №UA100150/2019/104578 (далі – МД).
До митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів уповноваженою особою ФОП були подані наступні документи: Контракт; додаткова угода від 02.05.2019 до Контракту; Інвойс; пакувальний лист від 30.04.2019 б/н; Коносамент від 113.05.2019 №SHAODS107948; Рахунок від 27.06.2019 №107949; платіжне доручення від 01.03.2019 NJBKLJ0301L00BU; платіжне доручення від 07.05.2019 №JBKLJ0301L00BU; договір транспортно-експедиторського обслуговування від 10.07.2018 року №U03517 (далі – Договір №U03517) (а.с.126-139).
За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблено висновок, що такі документи не містять достатніх даних для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості. Враховуючи цю обставину, митний орган зобов`язав позивача надати додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення; каталоги, специфікацію, прейскуранти, документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; висновки про вартісні та якісні характеристики товарів, інформація біржових організацій про вартість товару, сировини.
У відповідь на вказаний запит митниці позивачем повідомлено, що додаткові документи надаватися не будуть.
В обґрунтування Рішення зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, у зв`язку з тим, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності: Відповідно до пункту 2.1. контракту умовами поставки товарів є FOB-SHANGHAI. Отже, до фактурної вартості повинні додаватися транспортні витрати відповідно до частини десятої статті 58 МК. Декларантом надано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Твоя Логістика» (далі – ТОВ-2) про транспортні витрати №107948 (далі – Довідка), разом з тим експедиторською компанією у коносаменті названо інше підприємство.
У Інвойсі зазначено про здійснення банківського переказу на підставі коносаменту з попереднім 10% депозитом. Коносамент виписаний 13.05.2019. Разом з тим оплата 90% за товар (у сумі 10007,53 дол США) здійснена 07.05.2019. Також в платіжних дорученнях від 01.03.2019 на суму 1117,69 дол США та від 07.05.2019 на суму 10007,53 дол США зазначено про оплату за товар, проте зазначений товар задекларовано меншою сумою 7352,28 дол США, ніж здійснена його оплата (а.с.141-143).
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК).
Відповідно до статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК).
Як визначено у частині третій статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеного в даній нормі.
Відповідно до частин першої - третьої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частинами шостою та сьомою вказаної статті МК орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Положеннями частин другої та третьої статті 57 МК визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
За приписами частини восьмої статті 57 МК у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 у справі №826/10527/17, 9 червня 2020 року у справі №1.380.2019.002044.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 МК, є обов`язком декларанта. До таких документів які підтверджують митну вартість товарів відносять зокрема такі документи як рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), банківські платіжні документи, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.  
Як уже вище встановлено позивачем для підтвердження правильності митної вартості імпортованого товару подано усі наявні у нього документи щодо змісту яких надано відповідні пояснення. 
Разом з тим, відповідно до графи 33 оскаржуваного Рішення основними мотивами прийняття даного рішення стало те, що документи містять розбіжності та не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари:
декларантом надано Довідку ТОВ-2 про транспортні. разом з тим експедиторською компанією у Коносаменті зазначено інше підприємство.
Так, як видно з матеріалів справи між позивачем та ТОВ, яке зазначене в Коносаменті було укладено договір транспортного експедирування, за умовами якого (пункт 2.11), Експедитор має право залучати до виконання своїх обов`язків по даному договору третіх осіб.
Так, між ТОВ та ТОВ-2 було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування від 10.07.2018 № U03517.
Даний договір був долучений до МД, що зокрема вбачається переліку документів, що описаний в Картці відмови.
Відтак, саме на виконання вказаного договору, ТОВ-2 було правомірно надано документ, що підтверджував транспортні витрати, при цьому, той факт, що в Коносаменті було зазначено експедиторською компанією ТОВ жодним чином не вказує на невідповідність документів один одному, оскільки ТОВ-2 було наділене правами представляти інтереси ТОВ.
Разом з тим, відповідач не зазначив у спірному Рішенні, що розмір витрат на перевезення вказаний у документі, що підтверджував транспортні витрати є заниженим, чи неправдивим з інших причин, чи викликає сумніви у достовірності;
в Інвосі зазначено про здійснення банківського переказу платежу на підставі Коносаменту з попереднім 10% депозитом. Коносамент виписаний тільки 13.05.2019. Разом з тим оплата 90% за товар (у сумі 10 007,53 доларів США) здійснена 07.05.2019.
Відповідно до пункту 3.1 Договору (Контракту) оплата продукції здійснюється наступним чином:
10% від загальної суми контракту сплачує покупець на умовах попередньої оплати за товар до 15.03.2019;
90% від загальної вартості контракту сплачує покупець за товар не пізніше 30 календарних днів за дати отримання.
Згідно пункту 2.3 вказаного Контракту товар повинен бути готовий до відвантаження 08.05.2019.
Проте сплата позивачем грошових коштів у сумі 90% від вартості замовлення була здійснена 07.05.2019 з метою уникнення ризиків сплати неустойки на користь продавця, з метою подальшого захисту своїх прав та можливості пред`явлення вимог продавцю щодо несвоєчасності поставки продукції (у випадку не відвантаження продукції до 08.05.2019), тому такий платіж жодним чином не впливає на митну вартість товару, що підлягав ввезенню на митну територію України, а саме посилання на протиправність здійснення такого платежу при прийнятті оскаржуваного Рішення; 
в обидвох SWIFT від 01.03.2019 на суму 1117,69 доларів США та від 07.05.2019 на суму 10007,53 доларів США зазначено про оплату за товару Philips Bugle head drywall screw. Проте зазначений товар задекларовано меншою сумою 7352,28 доларів США ніж здійснена за нього оплата.
Матеріалами справи підтверджується те, що обидві SWIFT оплати від 01.03.2019 та 07.05.2019 у призначенні платежу містять посилання на те, що вони здійснені на виконання умов Контракту, а загальна сума сплачена за вказаними платіжними документами повністю відповідає сумі рахунку контракту, що був уточнений відповідно до додаткової угоди до Договору.
Переважну частину замовлення по Контракту складали саме Гвинти з різьбою самонарізні (Philips Bugle head drywall screw) і саме їх було вказано у призначенні з метою більш детальної ідентифікації товару, що мав бути поставлений згідно замовлення і підлягав оплаті.
Таким чином, наведені вище обставини, що підтверджуються матеріалами справи повністю спростовують сумніви митного органу, що були підставами для прийняття оскаржуваних Рішення та Картки відмови.
Суд вважає, що під час розгляду справи та в апеляційній скарзі відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування Рішення та Картки відмови.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 1 грудня 2020 року.