Постанова
Іменем України
08 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 642/2543/14
провадження № 61-12414св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року у складі судді Ольховського Є. Б. та постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання та поділ спільного майна подружжя.
Позов обгрунтований тим, що з 31 серпня 1996 року він перебуває у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 . У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Під час перебування у шлюбі придбано таке майно 08 грудня 2006 року - квартиру АДРЕСА_1 ; 30 листопада 2006 року - автомобіль марки «SKODA FABIA», 2006 року випуску; 28 листопада 2008 року - автомобіль марки «FORD SCORPIO», 1985 року випуску.
Під час шлюбу сторони уклали кредитні договори: 15 жовтня 2013 року - з Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») на суму 27 185,60 грн, 29 жовтня 2013 року - з Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на суму 25 000,00 грн.
Враховуючи, що  ОСОБА_2 у 2014 році незаконно продала транспортні засоби, а саме автомобілі марки «SKODA FABIA», 2006 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та марки «FORD SCORPIO», 1985 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без його дозволу за 170 300,00 грн, вважає, що вартість автомобілів має бути йому компенсована повністю, оскільки це його особисте майно. 
З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; телевізор «Philips», 2006 року, вартістю 4800,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, 2008 року - 225,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, 2008 року - 225,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «LG», 2006 року - 2 050,00 грн; ліжко двоспальне, 2006 року - 1 750,00 грн; електром`ясорубку, 2007 року - 880,00 грн; вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів, 2007 року - 1 600,00 грн; вбудований в кухні кухонний гарнітур, 2006 року - 3 000,00 грн; апарат для приготування кави «De Longhi», 2011 року - 2 750,00 грн; вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна), 2005 року - 2 550,00 грн; вбудовану в спальні шафу-купе, 2010 року - 1 950,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», 2010 року - 3 000,00 грн; пральну машину 2010 року - 2 150,00 грн; стягнути компенсацію у вигляді різниці вартості майна побутового та домашнього вжитку, яке підлягає поділу, у розмірі 890,00 грн та вартість проданих відповідачем автомобілів марки «SKODA FABIA», 2006 року, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та марки «FORD SCORPIO», 1985 року, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 170 300,00 грн; судові витрати: судовий збір в розмірі 2 994,17 грн за подання позовної заяви, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову - 121,80 грн, судовий збір за подання заяви про забезпечення доказів - 243,60 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн, всього: 13 359,57 грн.
У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта Банк», про поділ майна подружжя.
Зустрічний позов обгрунтований тим, що під час перебування у шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , речі побутового та домашнього вжитку - 20 предметів, автомобілі «ВАЗ 21099L1» 2004 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіль «CHEVROLET NIVA 21230», реєстраційний номер НОМЕР_4 , які було продано без її згоди за 60 000,00 грн та 70 000,00 грн відповідно.
Вважає, що квартира має бути поділена з відступленням від рівності часток. На її утриманні залишився повнолітній син та малолітня дочка, аліменти за рішенням суду ОСОБА_1 не сплачує, а встановлений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, а тому їй має бути виділено 69/100 частин спірної квартири.
Зазначила, що автомобіль «SKODA FABIA» їй подарував ОСОБА_1 , а автомобіль «FORD SCORPIO»  подарував її батько ОСОБА_5 . Всі речі побутового та домашнього вжитку, які підлягають поділу, придбані за спільні сімейні кошти та підлягають поділу за варіантом, який зазначено у її зустрічному позові.
Просила визнати за нею право приватної власності на 69/100 частин квартири АДРЕСА_1 , виділивши їй разом із повнолітнім сином ОСОБА_4 та малолітньою дочкою ОСОБА_6 житлові кімнати № 5 (10,7 кв. м) і № 6 (16,5 кв. м), з правом користуватися допоміжними приміщеннями: кухнею, вбиральнею (сполученою з ванною), коридором площею 11,0 кв. м; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 31/100 частину цієї квартири, виділивши йому житлову кімнату № 2 (12,1 кв. м), з правом користуватися допоміжними приміщеннями; стягнути 65 000,00 грн як компенсацію за продані автомобілі, визнати за нею право приватної власності на предмети домашнього вжитку, а саме на: телевізор «Philips», один DVD-програвач «Philips», мікрохвильову піч «Bosh», посудомийну машину «Bosh», холодильник «LG», одну шафу-купе, диван-канапе, ліжко полуторне, електром`ясорубку, кондиціонер «Chigo», а всього на суму 20 845,00 грн; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на предмети домашнього вжитку, а саме на: два телевізори «Soni», один DVD-програвач «Philips», одну шафу-купе, пральну машину, ліжко двоспальне, апарат для приготування кави «De Longhi», кондиціонер «LG», кухонний гарнітур, водонагрівач об`ємом 80 літрів, всього на суму 17 595 грн, та стягнути судовий збір.
Справу суди розглядали неодноразово.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року первісний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цієї квартири. В іншій частині позову відмовлено. 
Зустрічний позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. 65 000,00 грн грошової компенсації за належну їй 1/2 частину вартості проданих ним спільних автомобілів «ВАЗ 21099LI» 2004 року, cинього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво НОМЕР_5 від 10 вересня 2004 року (ВРЕР № 1 ГУМВСУ) і «CHEVROLET NIVA 21230», реєстраційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво НОМЕР_6 від 18 березня 2005 року (ВРЕР № 3 ГУМВСУ). Стягнено з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. сплачені судові витрати у розмірі 8 600,00 грн, що складаються з витрат на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн та витрат на експертну оцінку 1 600,00 грн. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на предмети домашнього вжитку, а саме: телевізор «Philips»; DVD-програвач «Pilips»; мікрохвильову піч «Bosh»; посудомийну машину «Bosh»; холодильник «LG»; шафу-купе; диван-канапе; ліжко полуторне; електром`ясорубку; кондиціонер «Chigo». Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на предмети домашнього вжитку, а саме: два телевізори «Soni»; DVD-програвач «Philips»; шафу-купе; пральну машину; ліжко двоспальне; апарат для приготування кави «De Longhi»; кондиціонер «LG»; кухонний гарнітур; водонагрівач об`ємом 80 літрів. Стягнено з ОСОБА_2. на користь держави судові витрати в сумі 3 410,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Харківвської області від 17 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2. відхилено. Змінено рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 28 травня 2015 року. Скасовано рішення в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про розподіл спільного майна подружжя, а саме: автомобілів марки «SKODA FABIA», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «FORD SCORPIO», 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Позов  ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково. Стягнено з  ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 , в порядку розподілу спільного майна подружжя 1/2 частину вартості проданих автомобілів марки «SKODA FABIA», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки «FORD SCORPIO», 1985 року випуску, реєстраційний номер                    НОМЕР_2 в розмірі 85 150,00 грн.  В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу  ОСОБА_2. та касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року в частині первісних позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором № 500421641, укладеним 15 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», та за кредитним договором             № 011-20523-291013, укладеним 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк», залишено без змін. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року первісний позов задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: 
квартиру АДРЕСА_1 ;
телевізор «Philips» вартістю 4 800,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, - 225,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168 - 225,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «LG» - 2 050,00 грн; ліжко двоспальне - 1 750,00 грн; електром`ясорубку - 880,00 грн; вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів - 1 600,00 грн; вбудований в кухні кухонний гарнітур - 3 000,00 грн; апарат для приготування кави «De Longhi» - 2 750,00 грн; вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна) - 2 550,00 грн; вбудовану в спальні шафу-купе - 1 950,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», 2010 року - 3 000,00 грн; пральну машину - 2 150,00 грн.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію у вигляді різниці вартості майна побутового та домашнього вжитку, яке підлягає поділу, у розмірі 890,00 грн.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 2 994,17 грн за подання позовної заяви, за подання заяви про забезпечення позову - 121,80 грн, за подання заяви про забезпечення доказів - 243,60 грн, витрат на правову допомогу - 10 000,00 грн, всього 13 359,57 грн.
В іншій частині позову  відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на телевізор «Soni» чорного кольору, вартістю 730,00 грн; телевізор «Soni» сірого кольору - 1 090,00 грн; мікрохвильову піч «Bosh» - 1 140,00 грн; посудомийну машину «Bosh» - 2 000,00 грн; холодильник «LG» - 3 700,00 грн; диван-канапе - 900,00 грн; ліжко полуторне - 1 950,00 грн.
В іншій частині позову  відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що спірна квартира придбана позивачем за особисті грошові кошти, отримані від продажу у 2004 році та у 2006 році належного йому на праві особистої приватної вланості нерухомого майна, а тому поділу не підлягає.
Речі побутового та домашнього вжитку на загальну суму 14 530,00 грн, які протягом 2006-2008 років були придбані за особисті грошові кошти ОСОБА_1 , не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягають поділу між подружжям.
Інші речі домашнього та побутового вжитку підлягають поділу зі стягненням з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації у розмірі 890,00 грн.
Автомобілі «SKODA FABIA» і «FORD SCORPIO» поділу не підлягають, оскільки є особистою приватною власністю ОСОБА_2 як подаровані їй.
Транспортні засоби «ВАЗ-21099 LI», та «CHEVROLET NIVA 21230» продані за згодою ОСОБА_2 ще під час перебування сторін у шлюбі, а тому підстав для стягнення компенсації немає.
 Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта Банк», про розподіл майна подружжя задоволено частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на телевізор «Sony» чорного кольору, 1999 року придбання, вартістю 730,00 грн; телевізор «Sony» сірого кольору, 2000 року - 1 090,00 грн; вбудований в кухні кухонний гарнітур, 2006 року - 3 000,00 грн; вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів, 2007 року - 1 600,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, 2008 року - 225,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», 2010 року - 3 000,00 грн; ліжко двоспальне, 2006 року - 1 750,00 грн; апарат для приготування кави «De Longhi», 2011 року - 2 750 грн; вбудовану в спальні шафу-купе, 2010 року - 1 950,00 грн; пральну машину, 2010 року - 2 150,00 грн; електром`ясорубку, 2007 року - 880,00 грн, а всього на суму 19 125,00 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на телевізор «Philips», 2006 року - 4 800 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, 2008 року - 225,00 грн; мікрохвильову піч «Bosh», 2010 року - 1 140,00 грн; посудомийну машину «Bosh», 2011 року - 2 000,00 грн; вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна), 2005 року - 2 550,00 грн; холодильник «LG», 2012 року - 3 700,00 грн; диван-канапе, 2011 року - 900,00 грн; ліжко полуторне, 2011 року - 1 950,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «LG», 2006 року - 2 050,00 грн, всього на суму 19 315,00 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2   відмовлено.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості майна побутового та домашнього вжитку, яке підлягає поділу, у розмірі 100,00 грн.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 85 150,00 грн компенсації вартості автомобілів.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 10 000,00 грн.
Компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у сумі 6 593,62 грн. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи у справі нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, враховуючи те, що сторони не надали суду доказів на обґрунтування збільшення частки кожного з них у спільному майні чи підстав для визнання за одним з них права особистої приватної власності у майні, набутому за час зареєстрованого шлюбу. 
 Короткий зміст вимог касаційних скарг 
У липні 2019 року ОСОБА_1  через представника ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від  29 травня 2019 року, в якій просив: 
скасувати частково постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на всю квартиру АДРЕСА_1 та залишити в силі в цій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року; 
скасувати частково рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року та скасувати частково постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на його користь вартості автомобілів марки «SKODA FABIA» та марки «FORD SCORPIO» в розмірі 170 300,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з  ОСОБА_2 на його користь вартості вказаних автомобілів в розмірі 170 300,00 грн, не передаючи справи на новий розгляд;
- скасувати частково постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на телевізор «Philips», 2006 року придбання вартістю 4 800,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVP 5168, 2008 року - 225,00 грн; вбудований у стіну кондиціонер «LG», 2006 року - 2 050,00 грн; вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна), 2005 року - 2 550,00 грн та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року в частині визнання за ОСОБА_1  права власності на телевізор «Philips», вартістю 4 800,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305 - 225 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168 - 225 грн; вбудований в стіну кондиціонер «LG» - 2 050,00 грн; ліжко двоспальне - 1 750,00 грн; електром`ясорубку - 880,00 грн; вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів - 1 600,00 грн; вбудований в кухні кухонний гарнітур - 3 000,00 грн; апарат для приготування кави «De Longhi» - 2 750,00 грн; вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна) - 2 550,00 грн; вбудовану в спальні шафу-купе -1 950,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», 2010 року - 3 000,00 грн; пральну машину - 2 150,00 грн;
скасувати частково постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_2 на його користь судового збору і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1 376,54 грн та у розмірі 1 861,23 грн, за подання заяви про забезпечення позову - 121,80 грн та за подання до суду двох заяв про забезпечення доказів - 243,60 грн, всього 3 603,17 грн. 
У липні 2019 року ОСОБА_2  звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, в якій просила:
змінити постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, відмовивши ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 на його користь 85 150,00 грн грошової компенсації за автомобілі «SKODA FABIA» та «FORD SCORPIO», які є приватною власністю ОСОБА_2 , залишивши в силі в цій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року; 
відмовити у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн;
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі,  визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 69/100 частин квартири АДРЕСА_1 , виділивши їй разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 і малолітньою дочкою житлові кімнати № 5         (10,7 кв. м) і № 6 (16,5 кв. м), що становиниме 27,2 кв. м житлової площі, з правом користування допоміжними приміщеннями: кухнею площею 9,7 кв. м, вбиральнею (сполученою із ванною) площею 7,2 кв. м, коридором площею 11,0 кв. м; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 31/100 частину квартии АДРЕСА_1 , виділивши йому житлову кімнату № 2                    (12,1 кв. м), що становитиме 12,1 кв. м житлової площі, з правом користування допоміжними приміщеннями: кухнею площею 9,7 кв. м, вбиральнею (сполученою із ванною) площею 7,2 кв. м, коридором площею 11,0 кв. м; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 65 000,00 грн компенсації за продані ним автомобілі «CHEVROLET NIVA 21230», та «ВАЗ 21099LI»;
постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року в частині поділу предметів домашнього вжитку, а також в іншій частині залишити без змін. 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та витребувано справу.  
Ухвалою Верховного Суду зупинено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 рокудо закінчення касаційного розгляду справи.
У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
Касаційна скарга ОСОБА_1  обґрунтована тим, що суди неповно дослідили всі фактичні обставини справи, неналежно оцінили докази, неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права. 
Під час ухвалення рішення про відмову ОСОБА_1 в позові щодо стягнення з  ОСОБА_2 80 300,00 грн як компенсансації вартості незаконного продажу автомобіля «FORD SCORPIO», посилаючись на те, що автомобіль був подарований батьком ОСОБА_2 , суд не врахував вимоги частини першої статті 244 ЦК України в редакції 1963 року. Договір дарування, укладений на суму понад 500 карбованців, підлягав нотаріальному посвідченню. У матеріалах справи такого договору немає. Також у матеріалах справи немає договору купівлі-продажу спірного автомобіля, що був придбаний на товарній біржі ОСОБА_5 . 
Відмовляючи ОСОБА_1 в позові щодо стягнення з  ОСОБА_2 90 000,00 грн вартості незаконно проданого автомобіля «SKODA FABIA», суд необгрунтовано дійшов висновку, що спірний автомобіль має статус особистої приватної власності відповідача, оскільки був подарований ОСОБА_2 її батьком. У матеріалах справи немає договору дарування цього автомобіля. 
Суд не звернув уваги, що спірні автомобілі були придбані ОСОБА_1 за особисті кошти, які отримані від продажу особистого майна. Суд цього не дослідив.
Суд апеляційної інстанції неправомірно зазначив, що квартира АДРЕСА_1 є сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за особисті кошти ОСОБА_1 . 
Суд не звернув уваги, що житловий будинок АДРЕСА_2 ніколи не був спільною сумісною власністю подружжя, а був особистою власністю ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови повинен був взяти до уваги останню заяву від 25 січня 2017 року про збільшення розміру позовних вимог. У цій заяві немає посилання ОСОБА_1 на те, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя.
Під час ухвалення постанови суд апеляційної інстанції в частині поділу побутового спільного майна подружжя врахував лише принцип рівності часток подружжя, засади розумності та справедливості, обсяг майна, взагалі не обгрунтував мотиви, з яких це майно було розподілене між сторонами. Водночас суд не врахував доводи та докази, зазначені ОСОБА_1 в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 25 січня 2019 року. Суд не звернув уваги на речі побутового та домашнього вжитку які ОСОБА_1   придбав за особисті кошти, що залишилися від продажу будинку АДРЕСА_2 . 
Отже, постанова суду апеляційної інстанції в частині визнання за позивачем та відповідачем предметів побутового вжитку підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.
Суд апеляційної інстанції взагалі не розподілив суми судового збору. 
Касаційна скарга ОСОБА_2. обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно посилався на те, що автомобіль «ВАЗ 21099L1» та автомобіль «CHEVROLET NIVA 21230», були продані за її згоди під час шлюбу.
Також помилково виходив з того, що автомобілі  «FORD SCORPIO» та «SKODA FABIA», не були подаровані ОСОБА_2 , а тому поділив їх між колишнім подружжям та стягнув на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію.
Щодо поділу предметів домашнього вжитку то ОСОБА_2 погоджується з їх поділом.
Суд необгрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, оскільки послуги є некваліфікованими та призвели до процесуальних зловживань.
Суд відмовив ОСОБА_2 у відступленні від рівності часток колишнього подружжя квартири та не врахував, що на утриманні матері залишився повнолітній син і малолітня дочка. Аліментів ОСОБА_1 не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, встановлений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Аргументи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У вересні 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , просив її касаційну скаргу залишити без задоволення, а касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційних скарг та відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 31 серпня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 , видане Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану). 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2013 року.
27 березня 2004 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27 березня 2004 року, посвідченого в цей же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1260, набув в особисту приватну власність від свого батька ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3 . 
17 листопада 2004 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченим в цей же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т. В., зареєстрованим в реєстрі за № 2814, продав належну йому на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_3 за 189 000,00 грн, що згідно з курсом Національного банку України на 17 листопада 2004 року становило 35 000,00 дол. США.
07 грудня 2004 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого в цей же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І. М., зареєстрованого в реєстрі за № 3862, купив житловий будинок АДРЕСА_2 , за 29 700,00 грн.
29 листопада 2006 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого в цей же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеренковим В. О., зареєстрованим в реєстрі за № 3698, продав будинок АДРЕСА_2 за 341 445,00 грн.
08 грудня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого в цей же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н. Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 6554, придбали квартиру АДРЕСА_1 , за 202 000,00 грн, що еквівалентно 40 000,00 дол. США грн за курсом Національного банку України.
Право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 15 січня 2007 року, про що надано витяг № 13223016.
Відповідно до звіту про встановлення ринкової вартості нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ринкова вартість зазначеної квартири на 06 лютого 2015 року становила 845 460,00 грн.
Під час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжя придбало таке майно побутового та домашнього вжитку: телевізор «Sony» чорного кольору, 1999 року придбання, вартістю 730 грн; телевізор «Sony» сірого кольору, 2000 року - 1 090,00 грн; вбудований в кухні кухонний гарнітур, 2006 року - 3 000,00 грн; вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів, 2007 року - 1 600,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, 2008 року - 225,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», 2010 року - 3 000,00 грн; ліжко двоспальне, 2006 року - 1 750,00 грн; апарат для приготування кави «De Longhi», 2011 року - 2 750,00 грн; вбудовану в спальні шафу-купе, 2010 року - 1 950,00 грн; пральну машину, 2010 року - 2 150,00 грн; електром`ясорубку, 2007 року - 880,00 грн; телевізор «Philips», 2006 року - 4 800,00 грн; DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, 2008 року - 225,00 грн; мікрохвильову піч «Bosh», 2010 року -1 140,00 грн; посудомийну машину «Bosh», 2011 року - 2 000,00 грн; вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна), 2005 року - 2 550,00 грн; холодильник «LG», 2012 року - 3 700,00 грн; диван-канапе, 2011 року - 900,00 грн; ліжко полуторне, 2011 року - 1 950,00 грн; вбудований в стіну кондиціонер «LG», 2006 року - 2 050,00 грн, всього 20 предметів на загальну суму 38 440,00 грн.
04 квітня 2007 року ОСОБА_1 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_9 експлуатувати та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності автомобілем марки «CHEVROLET NIVA 21230», який 24 травня 2014 року знято з обліку та на підставі довідки-рахунка від 19 липня 2014 року зареєстровано на ім`я ОСОБА_9  
03 листопада 2007 року ОСОБА_1 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_7. користуватися, експлуатувати, керувати та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності автомобілем марки «ВАЗ-21099LI», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . 
Довіреності від 04 квітня 2007 року та від 03 листпада 2007 року, на підставі яких транспортні засоби у 2007 році передані третім особам, протягом їх дії не скасовувалися та ОСОБА_2 не оскаржувалися. ОСОБА_2 не зверталася до суду з позовами про визнання цих довіреностей недійсними, як і до правоохоронних органів із заявами щодо незаконності вибуття майна з володіння подружжя чи підроблення довіреностей. 
Згідно з довідкою Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - УДАЇ ГУ МВС України) автомобіль «FORD SCORPIO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунка від 04 грудня 2002 року № МОЛ 761841, МРЕВ, технологічні операції - реєстрація ТЗ, придбаного на товарній біржі; автомобіль «SKODA FABIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 - на підставі довідки-рахунка № ЄГП345461, акт приймання-передачі № МВЧ821306, МРЕВ, технологічні операції - реєстрація ТЗ, придбаного на товарній біржі.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна  враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною шостою статті 57 СК  особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у  зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд відмовив у стягненні компенсації вартості автомобілів «FORD SCORPIO» та «SKODA FABIA», оскільки вони отримані в дар ОСОБА_2 від її батька спростовуються встановленими обставинами. Суд вставновив, що спірні автомобілі придбані на товарній біржі та зареєстровані за ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі, за спільні кошти, отже, є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки автомобілі продані ОСОБА_2 у 2014 року, після припинення шлюбних відносин, а доказів щодо згоди ОСОБА_1 на відчуження майна та отримання коштів з продажу цих транспортних засобів не надано, то суд обгрунтовано дійшов висновку про компенсацію ОСОБА_1 1/2 частини вартості цих автомобілів, а саме (90 000,00 + 80 300,00)/2= 85 150,00 грн.
Суд апеляційної інстанції спростував твердження, що спірні автомобілі були придбані ОСОБА_1 за особисті кошти, які отримані від продажу особистого майна. Суд встановив, що кошти з продажу житлового будинку АДРЕСА_2  є спільною сумісною власністю подружжя, тому, що з часу придбання нерухомого майна у 2004 року та його відчуження у 2006 році збільшилася площа будинку з 8,4 кв. м до 162,4 кв. м, доказів, що перебудова проведена за особисті кошти ОСОБА_1 , суду не надано.
Крім того, суд апеляційної інстанції обгрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 не надав доказів того,  що квартира АДРЕСА_1 є його особистою власністю. Оскільки квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти, то суд правомірно визначив за кожним із колишнього подружжя по 1/2 частині квартири. 
Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови повинен був взяти до уваги останню заяву від 25 січня 2017 року про збільшення розміру позовних вимог, оскільки у цій заяві немає посилання ОСОБА_1 на те, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя, не спростовують встановлених судом обставин щодо походження коштів для купівлі квартири АДРЕСА_1 .
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що під час ухвалення постанови суд апеляційної інстанції у частині поділу побутового спільного майна подружжя врахував лише принцип рівності часток подружжя, засади розумності та справедливості, обсяг майна, взагалі не обгрунтував мотивів, з яких це майно було розподілене між сторонами, є необгрунтованими з огляду на таке.
Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, що кошти з продажу житлового будинку АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, обгрунтовано витлумачив і застосував норму права до спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, врахував принцип рівності часток подружжя, засади розумності та справедливості. Оскільки принцип рівності перед законом і судом є проявом загального принципу рівності, зважаючи на особливості суб`єктного складу і характер відносин, які не можуть застосовуватися будь-які розрізнення, винятки, обмеження чи переваги з огляду на певні їхні властивості, судове рішення в достатньою мірою висвітлює мотиви, на яких вони базуються.
Інші доводи касаціної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з судовими рішеннями та не впливають на законність рішень суду апеляційної інстанції, які ухвалені з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також усталеної судової практики щодо застосування норм матеріального права у вказаних правовідносинах.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 є схожими із доводами касаційної скарги ОСОБА_1 , яким суд касаційної інстанії надав спростування вище.
Доводи касаційної скарги, що суд необгрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, оскільки послуги є некваліфікованими та призвели до процесуальних зловживань, є невмотивованими, оскільки витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє про їх необгрунтованість. ОСОБА_2 необгрунтованості витрат на правову допомогу не довела.
Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не врахував, що на утриманні матері залишився повнолітній син і малолітня дочка, не спростовують того, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суд апеляційної інстанції встановив  об`єкти права спільної сумісної власності подружжя та виходив з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 аліментів не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість, а встановлений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, не має правового значення для розгляду цієї справи, оскільки питання аліментів у цій справі не розглядалося. 
Доводи касаційної скарги   ОСОБА_2 не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків суду по суті спору.
Доводи касаційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини першої та пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доводи касаційних скарг ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди із судовим рішенням.  
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Верховний Суд встановив, що підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції немає, доводи касаційних скарг про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими з огляду на викладені вище висновки та мотиви.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії). 
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року виконання постанови Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року зупинено до закінчення касаційного розгляду справи, то згідно із статтею 436 ЦПК України його виконання підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , та касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року залишити без змін.
Поновити виконання постанови Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
                                                                                                                       С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко