Постанова
Іменем України
 
30 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 1007/115/2009
провадження № 61-17375св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач),                     Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  
третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Олександр Вікторович,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,   
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О. В., про визнання недійсними довіреностей і правочинів та витребування майна.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належать 1/2 частина нежилої будівлі (магазину-кафетерію) на                                         АДРЕСА_1 та 33/100 часток нежилого приміщення (складу продбази) на АДРЕСА_2 . У липні 2008 року ОСОБА_7 запропонував їй придбати іншу частку нежитлових приміщень, які, з його слів, належали на праві власності його дружині ОСОБА_8   
30 липня 2008 року, маючи намір придбати частину зазначених приміщень, між нею та ОСОБА_8 , від імені якої діяв ОСОБА_7 , укладений нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу                             1/2 частини нежилої будівлі (магазину-кафетерію) на АДРЕСА_1 та 33/100 часток нежилого приміщення (складу продбази) на АДРЕСА_2 .
На виконання умов зазначеного договору вона передала ОСОБА_7 , який діяв в інтересах  ОСОБА_8 , кошти в розмірі 345 000,00 грн, що на день укладення договору було еквівалентно 75 000,00 дол. США.
Згодом їй стало відомо, що на момент укладення попереднього договору                     ОСОБА_8 не була власником, оскільки 24 липня 2008 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу продали ОСОБА_5 належні їм частки нежитлового приміщення (магазину-кафетерію), розташованого на                                       АДРЕСА_1 .
Крім того, їй стало відомо, що 22 березня 2008 року ОСОБА_2 , діючи від її імені на підставі довіреностей від 24 січня 2008 року, посвідчених нотаріусом нотаріального округу міста Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І. О., зареєстрованих у реєстрі за № № 115 і 117, відчужив ОСОБА_3   належні їй на праві власності 1/2 частину нежилої будівлі (магазину-кафетерію) за договором купівлі-продажу, а також 33/100 часток нежилого приміщення (складу продбази) за договором дарування.
Вказані вище договори купівлі-продажу та дарування  були посвідчені приватним нотаріусом.
22 квітня 2008 року на підставі договорів купівлі-продажу                                ОСОБА_3 відчужив вищезазначене нерухоме майно ОСОБА_6 , який, у свою чергу, 24 липня 2008 року продав 1/2 частину нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) ОСОБА_5 .  
На вчинення дій щодо відчуження належного їй на праві власності майна ОСОБА_2 вона не уповноважувала, підписи у графі «довіритель» у вказаних вище довіреностях згідно із висновком почеркознавчої експертизи виконані не нею ( ОСОБА_1 ), а іншою особою, тому ОСОБА_2 не мав права укладати від її імені 22 березня 2008 року договори купівлі-продажу і дарування із ОСОБА_3 , відповідно останній не набув на нього права власності та не мав права відчужувати це майно ОСОБА_6 , а той у подальшому з цих же підстав не мав права відчужувати частину майна  ОСОБА_5 .
Посилаючись на норми статей 203, 215 ЦК України, з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої у березні 2016 року, позивач просила:
- визнати недійсними дві довіреності від 24 січня 2008 року, видані                            ОСОБА_2 , посвідчені нотаріусом нотаріального округу міста Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації  Жихаревою І. О., зареєстровані в реєстрі за № № 115 і 117;
- визнати недійсними договір купівлі-продажу 1/2 частки нежилої будівлі (магазину-кафетерію), розташованоїна АДРЕСА_1 та договір дарування 33/100 часток нежилого приміщення (складу продбази) на АДРЕСА_2 , укладені 22 березня  2008 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , що посвідчені приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О. В. та зареєстровані в реєстрі за                        № № 4661 і 4663 відповідно;
- витребувати від ОСОБА_5 на її користь 1/2 частину нежилої будівлі (магазину-кафетерію), яку він придбав у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_8 , від імені якої діяв ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Базир Н. М. та зареєстрованого у реєстрі за № 1793;
- витребувати від ОСОБА_6 на її користь 33/100 частки нежилого приміщення (складу продбази), власником яких він став на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Базир Н. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1124.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року зазначений позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсними довіреності від 24 січня 2008 року, видані                         ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 , посвідчені нотаріусом нотаріального округу міста Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І. О., зареєстровані в реєстрі за № № 115 та 117.
Визнано недійсними договір купівлі-продажу 1/2 частини нежилої будівлі (магазину-кафетерію) на АДРЕСА_1 , укладений 22 березня 2008 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв                           ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , та наступні договори купівлі-продажу 1/2 частини вказаного приміщення, укладені 22 квітня 2008 року між                        ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , 24 липня 2008 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у частині продажу ОСОБА_6 належної йому 1/2 частки цього приміщення.
Визнано недійсним договір дарування 33/100 часток нежилого приміщення (складу продбази) у АДРЕСА_2 , укладений 22 березня 2008 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , та договір купівлі-продажу 33/100 часток цього нежилого приміщення, укладений 22 квітня 2008 року між  ОСОБА_3 і ОСОБА_9 .
Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 травня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними довіреності за договором купівлі-продажу, а також договір купівлі-продажу нежилої будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться у АДРЕСА_1 , укладений 24 липня 2008 року між ОСОБА_8 , від імені якої діяв                        ОСОБА_7 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , у частині купівлі-продажу 1/2  частини зазначеної нежитлової будівлі, що належала ОСОБА_6 , скасовано та в цій частині у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення апеляційного суду Київської області від 19 травня                          2010 року скасовано. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року залишено в силі.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 червня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 відхилено. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року залишено без змін. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 було задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 червня 2014 року у даній справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , задоволено частково.
Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року і ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Зазначена ухвала суду касаційної інстанції була мотивована тим, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.
17 березня 2016 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції уточнену позовну заяву, у якій разом із вимогами про визнання недійсними на підставі вимог статей 203, 215 ЦК України довіреностей від 24 січня 2008 року та договорів купівлі-продажу і дарування від 22 березня 2008 року зазначено також нові вимоги - на підставі положень 387, 388 ЦК України витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 33/100 частин нежитлового приміщення (складу продбази), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та витребувати з чужого незаконного володіння                        ОСОБА_5 1/2 частину нежитлової будівлі (магазин - кафетерій), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 
При новому розгляді справи рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсною довіреність від 24 січня 2008 року, видану від імені                     ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , посвідчену нотаріусом нотаріального округу міста Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І. О., зареєстровану в реєстрі за № 115. 
Визнано недійсною довіреність від 24 січня 2008 року, видану від імені                      ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , посвідчену нотаріусом нотаріального округу міста Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І. О., зареєстровану в реєстрі за № 117.
Визнано недійсними договір купівлі-продажу 1/2 частини нежилої будівлі (магазину-кафетерію), розташованої на АДРЕСА_1 , укладений 22 березня 2008 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області                       Ганночка О. В., зареєстрований в реєстрі за № 4661.
Визнано недійсним договір дарування 33/100 часток нежилого приміщення (складу продбази), розташованого на АДРЕСА_2 , укладений 22 березня 2008 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області                            Ганночка О. В., зареєстрований в реєстрі за № 4663. 
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані довіреності та вчинені на підставі них правочини не відповідали волевиявленню та внутрішній волі позивача, як учасника правочину, отже наявні підстави для визнання їх недійсними на підставі частини першої статті 215 та частини третьої статті 203 ЦК України. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про витребування майна, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач пропустила визначений законом строк позовної давності для звернення до суду.     
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням апеляційного суду апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня                2016 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову та ухвалено в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ,                       ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О. В., про витребування майна задоволено.
Витребувано на користь ОСОБА_1 від ОСОБА_6 33/100 частин нежитлового приміщення (складу продбази), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Витребувано на користь ОСОБА_1 від ОСОБА_5 1/2 частину нежитлової будівлі (магазин - кафетерій), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 789,50 грн із кожного. 
Рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння мотивовано тим, що позивач не пропустила позовну давність для звернення до суду із цими вимогами.      
В частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними спірних довіреностей від 24 січня 2008 року, договору купівлі продажу від 22 березня 2008 року та договору дарування від 22 березня 2008 року апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
У  жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою звернувся представник  ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , в якій просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 залишено без задоволення. Рішення апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року в частині вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без змін.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2019 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга свідчить про те, що рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про витребування майна. В частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання недійсними довіреностей та правочинів не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_3 аргументована тим, що вимоги про витребування майна, які суд прийняв до розгляду разом з  попередніми вимогами, були заявлені лише у 2016 році, про розгляд справи він не був належним чином повідомлений судом апеляційної інстанції. 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року поновлено                      ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року.
Відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,  третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка О. В., про визнання недійсними довіреностей і правочинів та витребування майна. 
Витребувано із Броварського міськрайонного суду Київської області цивільну справу № 1007/115/2009.
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2020 року  вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належали 1/2 частина нежилої будівлі (магазину-кафетерію)на                             АДРЕСА_1 та 33/100 часток нежилого приміщення (складу продбази) на АДРЕСА_2 .
24 січня 2008 року нотаріусом нотаріального округу міста Надим Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області Російської Федерації Жихаревою І. О. посвідчено довіреність, що зареєстрована в реєстрі за                    № 115, якою  ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 продати на умовах та за ціною на свій розсуд належну їй частку нежитлової будівлі, розташованої на                       АДРЕСА_1 , та довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 117, якою ОСОБА_1 уповноважила  ОСОБА_2 подарувати  ОСОБА_3 належні їй 33/100 часток нежилого приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
22 березня 2008 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О. В. посвідчено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності від 24 січня 2008 року, продала, а ОСОБА_3 придбав 1/2 частину нежитлової будівлі - магазину-кафетерію, розташованої за вказаною адресою, та договір дарування, за яким ОСОБА_1 , від імені якої діяв  ОСОБА_2 на підставі довіреності від 24 січня 2008 року, подарувала ОСОБА_3 33/100 часток нежилого приміщення - складу продбази, розташованого за вищевказаною адресою. Ці договори зареєстровані в реєстрі за № № 4661 і 4663 відповідно.
22 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були укладені договори купівлі-продажу, за умовами яких ОСОБА_3 продав, а  ОСОБА_6 придбав 1/2 частину нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) на АДРЕСА_1 і 33/100 часток нежилого приміщення (складу продбази) по АДРЕСА_2 . Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Базир Н. М. та зареєстровані в реєстрі за № № 1128, 1124.  
24 липня 2008 року між ОСОБА_8 , від імені якої діяв ОСОБА_7    (продавці) та  ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продали, кожний по 1/2 частині, ОСОБА_5 нежитлову будівлю (магазину-кафетерію), розташовану на АДРЕСА_1 .  
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивачем у даній справі є ОСОБА_1 , а відповідачами:
- ОСОБА_2 , до якого спрямовані вимоги про визнання недійсними довіреностей від 24 січня 2008 року;
- ОСОБА_3 , до якого спрямовані вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилої будівлі (магазину-кафетерію), розташованої на АДРЕСА_1 та дарування нежилого приміщення (складу продбази) на АДРЕСА_2 ;
- ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , до яких спрямовані вимоги про витребування вищезазначеного нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про витребування майна на користь                     ОСОБА_1 з володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Апеляційний суд, вирішуючи спір, дійшов висновку про наявність підстав для його витребування з володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , виходячи з того, що це майно із власності позивача вибуло не з її волі.
Не погодившись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_6 оскаржив його в касаційному порядку.
За наслідками розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_6 -               ОСОБА_10   постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року рішення апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року в частині вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без змін.
ОСОБА_5 рішення апеляційного суду не оскаржував.
У касаційній скарзі ОСОБА_3 , рішення щодо якого в частині вимог про витребування майна апеляційним судом не ухвалювалось, просить його скасувати в цій частині та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Тлумачення статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) дозволяє зробити висновок, що особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_3 не навів переконливих доводів, яким чином рішення апеляційного суду в оскарженій частині порушує його права та інтереси як відповідача, до якого позивачем вимоги про витребування майна не заявлялись.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що про розгляд справи в                   2016 році апеляційним судом він не повідомлявся, повісток не отримував, колегія суддів відхиляє.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що про розгляд справи в апеляційному суді ОСОБА_3 був належним чином повідомлений. Згідно з повідомленнями про вручення поштового відправлення судові повістки на ім`я ОСОБА_3 отримала його мати, що у розумінні частини третьої статті 76 ЦПК України                        (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) є належним повідомленням про розгляд справи (том 3, а. с. 157, 177). 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції в оскарженій частині - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416  ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат  	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко  	
 	 	
 	В. І. Журавель     Є. В. Краснощоков  	
 	  М. М. Русинчук