КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа 761/10841/15-ц                                                                           Головуючий у І інстанції -Кривовяз А.П.  
апеляційне провадження №22-ц/824/3401/2020                                 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
 20 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
 
                                                                 встановив:
У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , 11 червня 2007 року було укладено Кредитний договір № 014/8051/74/56510, відповідно до умов якого, відповідач 1 на умовах забезпечення, строковості, повернення та плати за користування отримав кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 151500,00 доларів США, на строк до 11.06.2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 12,85 % річних. Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно кредитного договору. Для забезпечення виконання зобов`язання відповідачем 1 за Кредитним договором, 11 червня 2007 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір поруки № 014/8051/74/56510. Згідно п. 1.1. Договору поруки, ст. 553 ЦК України - поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Однак, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання. 22.01.2015 року відповідачам було направлено вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та необхідність виконання зобов`язань, але заборгованість погашена так і не було.
Тому, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року, станом на 16.03.2015 року становить 184304,51 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 4012379,40 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 135403,94 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 2947795,36 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 924,50 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ-20126,72 грн.; 14783,98 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 321852,88 грн. заборгованість по відсоткам - в тому числі прострочена заборгованість по відсоткам - 14736,31 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 320815,08 грн. та витрати на сплату судового збору.
   Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 184304,51 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 4012379,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в розмірі 1827,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в розмірі 1827,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка  участі в розгляді справи не брала, подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішенням суду вирішено питання про її права та обов`язки. 
    Апеляційну скаргу мотивувала тим, що в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитними зобов`язаннями між ОСОБА_1 (майновий поручитель), ОСОБА_2 та ПАТ  «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки від 11 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Прокопенко Л.В., згідно умов якого, апелянтом передано в іпотеку об`єкт житлової нерухомості, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, у провадженні Печерського районного суду м. Києва розглядається справа № 761/10841/15-ц за позовом ПАТ  «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Апелянт вважає, що банком не надано відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» доказів виконання банком умов договору щодо надання кредиту та про виконання позичальником своїх зобов`язань. Надані банком розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по рахунку не є належними та допустимими доказами стосовно розміру заборгованості та не мають прийматися судом до уваги в`язку з чим просила рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , було укладено Кредитний договір № 014/8051/74/56510, відповідно до умов якого, відповідач 1 на умовах забезпечення, строковості, повернення та плати за користування отримав кредит у в вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 151500,00 доларів США, на строк до 11.062027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 12,85 % річних (а.с. 10-13).
В п. 4.1 договору обумовлено, що Кредитор відкриває рахунок № НОМЕР_1 та надає Позичальнику кредитні кошти, за умови надання Позичальником забезпечення повернення кредиту.
Згідно п. 5.1 договору №014/940/73/42657, позичальник зобов`язаний здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу Кредитора:
- Щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п.1.3 договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 11.06.2027 р. на рахунок, зазначений в п. 4.1 договору;
- Щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне використання кредитних на рахунок № НОМЕР_2 в «Райффайзен Банк Аваль», МФО 322904.
За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов`язань (п. 10.1 договору).
З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України було укладено Додаткові угоди до кредитного договору №014/8051/74/56510 від 11.06.2007 року:
      -16 березня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої позичальнику збільшено строк кредиту на 44 календарних місяців, дата остаточного погашення кредиту - 11 лютого 2031 року, внаслідок чого змінено графік погашення кредиту та інших платежів за кредитом, що є додатком до цієї угоди.
      -27 квітня 2010 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №2, відповідно до умов якої позичальнику збільшено строк кредиту на 24 календарних місяці (дата остаточного погашення кредиту - 11 лютого 2033 року), та тимчасово на період з «27» квітня 2010 року до «27» квітня 2011 року зменшено розмір щомісячного платежу за кредитом (надано кредитні канікули).
        -30 липня 2010 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №3, відповідно до умов якої позичальнику тимчасово на період з «15» серпня 2010 року до «14» серпня 2011 року зменшено розмір щомісячного платежу за кредитом (надано кредитні канікули).
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
11 червня 2007 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір поруки № 014/8051/74/56510. Згідно п. 1.1. Договору поруки, ст. 553 ЦК України - поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (а.с. 34-37).
Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Судом встановлено, що позивач свої обов`язки за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши на рахунок позичальника грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку відповідача 1 (а.с. 33).
Позивач звертався до відповідачів з вимогами від 22.01.2015 року, у яких просив сплатити прострочену заборгованість за Кредитним договором (а.с. 38-39).
Проте, відповідачі покладені на них зобов`язання за Кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року не виконали.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року, який міститься в матеріалах справи, заборгованість станом на 16.03.2015 року становить 184304,51 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 4012379,40 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 135403,94 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 2947795,36 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 924,50 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ-20126,72 грн.; 14783,98 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 321852,88 грн. заборгованість по відсоткам - в тому числі прострочена заборгованість по відсоткам - 14736,31 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 320815,08 грн. (а.с. 7-9).
Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що відповідачі свої зобов`язання за Кредитним договором № 014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року належним чином не виконували, а отже зобов`язані повернути позивачу заборгованість.
     Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4  у даній справі було задоволено частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року в частині задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 скасовано і відмовлено в задоволення даних вимог в зв`язку з припиненою порукою.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року про стягнення заборгованості залишено без змін.
Апелянт вважає, що банком не надано доказів виконання банком умов договору щодо надання кредиту та про виконання позичальником своїх зобов`язань. Надані банком розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по рахунку не є належними та допустимими доказами стосовно розміру заборгованості та не мають прийматися судом до уваги в`язку з чим просила рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій
і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
 
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. (Правова позиція ВС від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18).
За таких обставин в цій частині доводи апеляційної скарги необґрунтовані.
Також встановлено, що позивач свої обов`язки за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши на рахунок позичальника грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку відповідача 1 (а.с. 33), що спростовує доводи апеляційної скарги і в цій частині.
При цьому апелянт не надала доказів на спростування розрахунку заборгованості.
Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
З викладеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є недоведені тому задоволені бути не можуть, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.
 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
 Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року  залишити без змін.
 
 Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач                                                      В.В. Гуль
 
Судді                                                                         Л.П. Сушко
 
                                                                                   О.І. Сліпченко