ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/20074/19	Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/684/20 	Доповідач - Ходоровський М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Ходоровський М.В. 
суддів -  Бершадська Г. В., Костів О. З., 
секретаря - Стецюк М.А. 
з участю - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 27 травня 2020 року (головуючий суддя Вийванко О.М., повний текст рішення складено 27 травня 2020 року) у справі № 607/20074/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Тернопільського міськрайонного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів видано судовий наказ (справа №607/20074/19) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2019 року.
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 07 жовтня 2019 року. В обгрунтування заяви зазначила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою її проживання. Після розірвання шлюбу син проживав разом з нею. 31 травня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом було видано судовий наказ (справа №607/7340/18 від 31 травня 2018 року) про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 26 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. 22 березня 2019 року ОСОБА_3 забрав дитину з садочку та не повернув її до постійного місця проживання АДРЕСА_1 , фактично змінивши місце перебування дитини. 07 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів було видано судовий наказ (справа №607/20074/19) про стягнення з неї аліментів на сина ОСОБА_6 .
Посилаючись на те, що на момент видання судового наказу від 07 жовтня 2019 року (справа №607/20074/19) вже існував інший судовий наказ (справа №607/7340/18 від 31 травня 2018 року) виданий 31 травня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 26 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, заявниця, вказуючи на недобросовісність ОСОБА_3 у зв`язку із його зверненням до суду із заявою про видачу судового наказу за умови існування іншого судового наказу, про який він суд не повідомив, просила її вимоги задовольнити.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 27 травня 2020 року заяву задоволено. Скасовано судовий наказ № 607/20074/19 від 07 жовтня 2019 року, виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліментів на утримання дитини. Апеляційна скарга мотивована тим, що здоров`я сина було незадовільним, тому з метою безпеки, він перебуває з ним, і на протязі всього часу жодного разу не проявив бажання повернутися до постійного місця проживання. ОСОБА_7 не проявила себе, як турботлива матір, і не поцікавилася дитиною. З 22.03.2019 року син проживає з ним, за адресою: АДРЕСА_3 , всі матеріальні витрати на дитину повністю несе він, жодної допомоги з боку матері дитини не надається. ОСОБА_7 не приймає участі у додаткових витратах на дитину, адже ОСОБА_5 відвідує різного роду секції.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що ОСОБА_3 22 березня 2019 року забрав дитину з садочку та не повернув до постійного місця проживання АДРЕСА_1 , фактично змінивши тимчасове місце перебування дитини самостійно. Для належного захисту своїх прав ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Внаслідок цього, судом у підготовчому провадженні надіслано справу на розгляд Органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, за результатами якої прийнято Висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1 . Такі обставини дають всі підстави вважати, що ОСОБА_3 зловживаючи своїми батьківськими правами порушив та продовжує порушувати права ОСОБА_1 , як матері та сина ОСОБА_6 на щасливе дитинство та материнство. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, представник ОСОБА_1 її заперечив, вважає рішення суду законним.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Таким вимогам оскаржуване рішення відповідає. 
Судом встановлено, що 31 травня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ № 607/7340/18 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, який набрав законної сили та не скасований. 
07 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ № 607/20074/19 про стягнення з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. 
При видачі судового наказу № 607/20074/19 від 07 жовтня 2019 року суду не було відомо про наявність судового наказу № 607/7340/18 від 31 травня 2018 року, за яким вже стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 на користь матері ОСОБА_1 із ОСОБА_3 .. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами - скасовуючи судовий наказ № 607/20074/19 від 07 жовтня 2019 року та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 із його матері ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що суду не було відомо про наявність судового наказу від 31 травня 2018 року, за яким вже стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 на користь матері ОСОБА_1 .
З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
За змістом статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку; 2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника; 3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; 4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двохдітей - однієї третини, на трьох і більшедітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; 6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів; 7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першоїстатті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 161 цього Кодексуборжник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четвертастатті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина другастаття 423 ЦПК України). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другоїстатті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. 
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. 
Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.
Разом із цим, у відповідності до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, серед іншого, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При розгляді вказаної справи, з метою належного виконання судом покладеного на нього цивільним процесуальним законодавством обов`язку щодо здійснення захисту порушеного права заявника, необхідним є врахування конкретних обставин справи щодо неможливості одночасного існування двох судових наказів із тотожних підстав, застосування загальних засад цивільного права - принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також застосування однієї з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
Згідно пункту 6 частини першої статті 165 ЦПК України підставою для відмови у видачі судового наказу визначено той випадок, коли судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ.
Таким чином, встановивши наявність обставини, яка суттєво впливає на прийняте судом рішення, а саме, що при видачі судового наказу від 07 жовтня 2019 року суду не було відомо про наявність судового наказу від 31 травня 2018 року, за яким вже стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 на користь матері ОСОБА_1 , що є нововиявленою обставиною, місцевий суд ухвалив справедливе рішення про скасування судового наказу № 607/20074/19 від 07 жовтня 2019 року та відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3 .
Згідно ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. 
Отже, право на звернення має лише особа, якій належить право вимоги на стягнення аліментів.
Виходячи із обставин справи та зазначеної норми права, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_3 за наявності не скасованого обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , згідно судового наказу від 31 травня 2018 року, не мав права вимоги на стягнення аліментів. 
Доводи в апеляційній скарзі висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність постановленого у справі рішення.
Оскільки місцевим судом повно та всебічно з"ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.
Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

                                       ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 27 травня 2020 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий 

Судді