ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/4528/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 (суддя Юхно І.В.)
у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-  

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (в особі представника Акермана Олега Матвійовича), звернулась 20.05.2019 року до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, просила:
-          визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.02.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
-          зобов`язати відповідача  призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 21.03.2018 року.
Позов обґрунтовано тим, що - ОСОБА_1 , через свого представника, за нотаріально посвідченою довіреністю, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.03.2018 року №Б-3281 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії. Не поголившись з даним рішенням, позивач, через свого представника - Акермана Олега Матвійовича, оскаржила його в судовому порядку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року у справі №0440/7019/18 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції (у справі №0440/7019/18) позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року у справі №0440/7019/18 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №Б-3281 від 21.03.2018 року про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 21.03.2018 року, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. На виконання вимог постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2019 року відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №6 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення 21.02.2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії. На думку позивача зазначене рішення відповідача суперечить нормам чинного законодавства та вимогам постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2019 року, порушує її конституційні права на отримання пенсійного забезпечення за ознакою постійного місця проживання в Україні.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що суд, вирішуючи заявлені вимоги, повинен розглядати правомірність рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.02.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на виконання вимог постанови Третього апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі №0440/7019/18. Суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є звернення останньої до суду першої інстанції з відповідною заявою в силу приписів ст. 383 КАС України, а не з окремим позовом (тобто подати заяву про визнання протиправним рішення/дій суб`єкта владних повноважень на виконання такого рішення суду).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що спосіб захисту повинен бути ефективним, а також зазначає, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії і це прямо передбачено нормами КАС України.  
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 апеляційну скаргу позивача на рішення суду першої інстанції залишено без руху.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 18.10.2019 та від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 апеляційне провадження закрито.
Не погодившись з ухвалою суду, позивачем подано касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 27.08.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 - скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу у справі № 160/4528/19 визначено склад колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду: головуючий суддя (доповідач) Дурасова Ю.В., судді: Божко Л.А., Лукманова О.М.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 2000 року проживала за адресою: АДРЕСА_1 , після чого виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль, вважає, що має право на  призначення пенсії за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 21.03.2018 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід  застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас, в силу ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, вільний вибір місця проживання не впливає на право особи щодо призначення пенсії.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення. 
Слід зазначити, що певний час існувала норма (п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") відповідно до якої, виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Винятки були встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (ч. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення"). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн» від Об.04.1993 № 258).
Натомість, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. не виплата пенсій громадянам України, які виїхали з України, визнано неконституційним, отже, зазначені норми Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), таким чином положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ, - застосуванню не підлягають.
Зокрема, у вказаному Рішенні Конституційним Судом зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно вад того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Отже, право громадянина України на пенсійне забезпечення гарантується та його реалізація не пов`язана з місцем проживання особи.
Водночас, оформлення пенсійних виплат пров`язано з виконанням певних правил, що встановлені законодавством України для призначення  пенсії.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що предмет даного спору стосується питання реалізації права позивача на призначення пенсії за віком, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 21.03.2018 року.
Матеріалами справи підтверджується, що 21.03.2018 року, через повноважного представника - Богач В.І., яка діяла на підставі нотаріально засвідченої довіреності, позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із письмовою заявою про призначення пенсії за віком. 
До заяви були додані такі документи: нотаріально засвідчені копії довіреності, паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та оригінали для звіряння, оригінал та копія трудової книжки, заява про перерахунок пенсійних виплат на банківський рахунок, копія паспорта представника та оригінал для звіряння.
Однак, Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №Б-3281 від 21.03.2018 року позивачу в призначенні пенсії за віком відмовлено (а.с. 13).
Вказане рішення мотивовано тим, що в документах, наданих для призначення пенсії, містяться розбіжності в написанні прізвища, ім`я, по-батькові, у зв`язку із чим не можна ідентифікувати заявника, як ОСОБА_1 , за наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України. Крім того, заявником не надано до заяви про призначення пенсії диплом (атестат), який підтверджує денну форму навчання, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей. Також, згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» права на пенсію за віком через відсутність загального стажу роботи - 25 років, заявниця не має.
Не погодившись з рішенням суб`єкта владних повноважень позивач, за допомогою представника - Акермана Олега Матвійовича, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, оскаржила рішення відповідача в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду                                              від 24.10.2019 року у справі №160/7019/19 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено (а.с. 14).
Однак, позивач оскаржила Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року (у справі №160/7019/19)  в апеляційному порядку.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року у справі №160/7019/19 - скасовано.
Прийнято нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №Б-3281 від 21.03.2018 року про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.03.2018 року, з урахуванням висновків суду (а.с. 16-18). 
На виконання вимог постанови Третього апеляційного адміністративного суду                    від 23 січня 2019 року у справі №160/7019/19 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву позивача від 21.03.2018 року та винесено рішення від 21.02.2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсійного забезпечення (а.с. 12).
Рішення відповідача від 21.02.2019 року мотивовано тим, що в управлінні Пенсійного фонду відсутні будь-які відомості щодо проживання (реєстрації) ОСОБА_1 саме в                           м. Кам`янське, до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю. Останнє місце реєстрації заявника в Україні: АДРЕСА_1 .
В заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1 , проте до заяви додано лише незавірену належним чином копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, тому немає можливості ідентифікувати заявника як ОСОБА_1 .
Також, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1  не додано оригінали і копії наступних документів: диплом (атестат), що стверджує денну форму навчання, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей. 
Однак позивач не погоджується з рішенням відповідача від 21.02.2019 року, тому подала позов до суду про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.02.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що рішення відповідача від 21.02.2019 року прийняте на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року у справі №160/7019/19, отже позивач дійсно в силу частини 1 ст. 383 КАС України мав право подати заяву про визнання протиправними рішень/дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання такого рішення. 
Натомість позивач подав новий позов, в якому, як і в справі №160/7019/19 просить зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 21.03.2018 року (а.с. 14).
Отже вимоги позивача є тотожними з вимогами по справі №160/7019/19 та направлені на реалізацію права позивача призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 21.03.2018 року.
Таким чином, оскільки рішення відповідача від 21.02.2019 року прийняте на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року у справі №160/7019/19, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту в даному випадку є звернення позивача до суду з заявою згідно частини 1 ст. 383 КАС України про визнання протиправними рішень/дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання такого рішення (а не з окремим позовом). 
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Тобто, законодавцем визначено окремий порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. 
Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
При цьому позивач має можливість реалізувати своє право на оскарження рішення відповідача від 21.02.2019 року, яке прийняте на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року у справі №160/7019/19, у спосіб, передбачений статтею 383 КАС України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на характер спірних правовідносин та результати розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова