ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1602/20	
(суддя Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
 розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі №280/1602/20 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом,-
                                                                  ВСТАНОВИВ: 

Головне управління ДПС у Запорізькій області 10 березня 2020 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просить стягнути з відповідача кошти у розмірі суми податкового боргу у сумі 125  510,10 грн. з податку на доходи фізичних осіб та у сумі 10  445,00 грн. з військового збору.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач має узгоджену суму зобов`язання, яка підлягає стягненню з останнього.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 , а податкові повідомлення-рішення від 13.09.2018: №0028221305, №0028431305, №0028311305 направлено за адресою: АДРЕСА_2 , а тому не доводиться факт узгодження визначених податковим органом податкових зобов`язань, та, відповідно, набуття такими зобов`язаннями статусу податкового боргу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично відтворює зміст позовної заяви щодо наявності у відповідача узгодженої суми зобов`язання, яка підлягає стягненню з останнього.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до даних довідки про податковий борг та інтегрованої картки платника податків, за відповідачем рахується податкова заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 125  510,10 грн. та з військового збору у розмірі 10  445,00 грн., яка виникла на підставі наступного (а.с. 6-11).
Так, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області проведено невиїзну позапланову документальну перевірку платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за ознакою « 126» у 2016 році, за результатами якої складено акт від 23.07.2018 №697/08-01-13-05/ НОМЕР_1 . Перевіркою встановлено порушення відповідачем вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік у сумі 7  327,36 грн.; пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 179.1, пп. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік; пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 87  928,38 грн. (а.с.18-20).
На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.09.2018:
№0028221305, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 109  910,48 грн. (у т.ч. 87  928,38 грн. – за податковими зобов`язаннями та 21  982,10 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями);
№0028431305, яким до відповідача застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 170,00 грн.;
№0028311305, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 9  159,20 грн. (у т.ч. 7  327,36 грн. – за податковими зобов`язаннями та 1  831,84 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с.21, 23, 25).
Вказані податкові повідомлення-рішення направлено засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого позивачем надано реєстр рекомендованих листів (а.с.27-29). 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 листопада 2018 року податковим органом сформовано податкову вимогу №31774/54, яку направлено відповідачу за адресою АДРЕСА_3 , проте зазначене поштове відправлення повернулося без вручення із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.13, 14).
Стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 125510,10 грн. з податку на доходи фізичних осіб фізичних осіб та у сумі 10445,00 грн. з військового збору є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (далі - ПК України) передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
Слід зазначити, що відповідно до п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Абзацем другим пункту 45.1 статті 45 ПК України визначено, що податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Як вбачається матеріалів справи податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу відповідачу направлено за адресою АДРЕСА_2 .
Водночас, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Токмацької міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 18.02.2020 №13-19/751 (а.с.12).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Токмацької міської ради (вх. від 17.04.2020 №18159), наданої на запит суду, ОСОБА_1 зареєстрований за вищенаведеною адресою (а.с.33). 
Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі – Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Статтею 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи повинно вважатися місцезнаходженням такої особи для цілей визначення місця контактної адреси.
Позивач направляючи відповідачу податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу відповідачу направлено за адресою АДРЕСА_2 на надав суду доказів того, що ця адреса на час направлення поштової кореспонденції ОСОБА_1 була адресою його місцезнаходження або податковою адресою ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця.
Також суд першої інстанції обгрунтовано прийняв до уваги й те, що контролюючий орган не надав суду доказів направлення відповідачу податкових повідомлень-рішень від 13.09.2018: №0028221305, №0028431305, №0028311305 у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, тобто з повідомленням про вручення.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту узгодження визначених податковим органом податкових зобов`язань, та, відповідно, набуття такими зобов`язаннями статусу податкового боргу.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області – залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі №280/1602/20 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 09 грудня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко