ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10424/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Шальєвої В.А., Юрко І.В.,  секретар судового засідання: Лащенко Р. В., за участю представників відповідача Бобрової І.Ю., Кєбєрлайн Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року (повний текст постанови складено 25.11.2019 року суддя Жукова Є.О.)  у справі №160/10424/19 за позовом ОСОБА_1 до   Державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" про визнання дій    щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату в день звільнення (30.04.2019 р.) компенсації за неотримане    речове майно в сумі 14029,24 грн. протиправними; стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 14029,24 грн.; стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) за період з 01.05.2019 р. по день фактичного розрахунку, -

                                                                ВСТАНОВИВ:

          Позивач ОСОБА_1  (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до   Державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" (далі - відповідач) про визнання дій    щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату в день звільнення (30.04.2019 р.) компенсації за неотримане    речове майно в сумі 14029,24 грн. протиправними; стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 14029,24 грн.; стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) за період з 01.05.2019 р. по день фактичного розрахунку.
          Позивач просила визнати протиправними дії державної установи «Камянська виправна колонія (№34)» щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату їй в день звільнення (30.04.2019 р.) компенсації за неотримане речове майно в сумі 14029,24 грн.; стягнути з Державної установи «Камянська виправна колонія (№34)» на її користь  грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 14029,24 грн.; стягнути з Державної установи «Камянська виправна колонія (№34)» середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) на її користь за період з 01.05.2019 р. по день фактичного розрахунку, виходячи із розрахунку 411, 04 грн. в день, (станом на 22.10.2019 р. розмір виплати становить 71932 грн. 00 коп. - 175 днів*411,04 грн.).
          В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 11.09.2007 р. по 30.04.2019р. працювала в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)» на посаді начальника відділення соціально-виховної та психологічної служби.
          Наказом Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 26.04.2019 року за номером 60/ОС-19 «Про особовий склад», її було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) з 30.04.2019 р. При звільненні Державною установою «Камянська виправна колонія (№34)» не було проведено з нею  повного розрахунку. Не будо здійснено виплату грошової компенсації за не отримане речове майно особистого користування, відповідно до п. 5  ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», та  п.7 ст. ЗУ «Про Національну поліцію».
          Позивач зазначає, що дії посадових осіб ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34)» щодо не проведення з нею повного розрахунку при звільненні, в частині невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в сумі 14029,24 грн. є протиправними.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року позов задоволено частково. 
          Визнано дії Державної установи «Камянська виправна колонія (№34)» щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату позивачу в день звільнення (30.04.2019 р.) компенсації за неотримане речове майно в сумі 14029,24 грн. протиправними.
          Стягнуто з Державної установи Державної установи «Камянська виправна колонія на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 14029,24 грн.
          В іншій частині позовних вимог  відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким  задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому необхідно застосовувати норми ст.ст.116, 117 КЗпП України. А нарахування середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні не може належати до дискредаційних повноважень відповідача.
          Представники відповідача в судовому заперечували проти доводів апеляційної скарги.
          Позивач до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 
          Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга  підлягає  задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що у даному випадку пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
          Грошова компенсація за неотримане речове майно має разовий характер, і зв`язку із неотриманням позивачем речового майна не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Зазначене свідчить про те, що виплата даної компенсації не може підпадати під дію та бути підставою для застосування ст. ст.  116,  117 КЗпП України.
          Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку  за невикористане речове майно при звільненні  з наступних підстав.
          Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 26.04.2019 р. у справі №60/ОС-19 позивача звільнено за п. 7 ч. 1  ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію»  (за власним бажанням) з 30 квітня 2019 року з посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи. 
         17.09.2019 р. позивачем було направлено на адресу начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34№)»  лист про надання відомостей в письмовій формі та у визначені строки, відповідно до ст.ст.  18,  20 ЗУ «Про звернення громадян»   про наявність або відсутність, та розмір заборгованості у ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34)» перед позивачем щодо виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
          Згідно довідки Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна позивачу від 25.09.2019 р. №52 складає у розмірі 14029,24 грн.
           Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
          Відповідно до ч. 5  ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
          Приписи  спеціального закону  не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплата середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також не містять норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.
          Згідно з частиною 1  статті 116 КЗпП  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
          Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
          Відповідно до частини 1  статті 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
         Частиною 2 вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
          Таким чином, нормами  КЗпП України  передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у  статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          Норми  КЗпП  підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
          Враховуючи те, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні з військової служби, керуючись метою забезпечення рівності прав у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті  116  та  117 КЗпП України  як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
          Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі №825/598/17 (провадження №К/9901/23837/18).
          Передбачений частиною 1  статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у  статті 116 КЗпП України.
          Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
          Відповідно до довідки ДУ "Кам`янська виправна колонія (№34)" від 25.09.2019 р. №52 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна позивача , загальна сума до виплати становить 14029,24 грн.
          Єдиним аргументом відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно є відсутність належного фінансування.
          Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність факту протиправної бездіяльності Державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" щодо невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане ним речове майно, та, як наслідок, задоволення позовним вимог у цій частині та стягнення з Державної установи Державної установи «Камянська виправна колонія (№34)» на користь позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 14029,24 грн.
          Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату компенсації за неотримане речове майно) на користь позивача за період із 01.05.2019 р. по день фактичного розрахунку, колегія суддів зазначає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.
          Як вбачається з матеріалів справи, компенсація    за неотримане речове майно в сумі 14029,24 грн. була виплачена відповідачем 28.12.2019 року, а тому за період з 01.05.2019 року по 27.12.2019 року  за 224 робочі дні х 441.04 грн. (середньоденного заробітку), середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату компенсації за неотримане речове майно)  складає 92072 грн. 96 коп.
          Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині  відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату компенсації за неотримане речове майно) на користь позивача за період з 01.05.2019 р. по день фактичного розрахунку з прийняттям нового рішення про задоволення позову в цій частині. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243,272,    286, 308,        315,        317,        321,     322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -    

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року   у справі №160/10424/19 за позовом ОСОБА_1 до   Державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" про визнання дій    щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату в день звільнення (30.04.2019 р.) компенсації за неотримане    речове майно в сумі 14029,24 грн. протиправними; стягнення грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 14029,24 грн.; стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) за період з 01.05.2019 р. по день фактичного розрахунку  скасувати в частині  відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату компенсації за неотримане речове майно).
Позов в  частині  стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату компенсації за неотримане речове майно) на користь позивача за період із 01.05.2019 р. по день фактичного розрахунку задовольнити.
Стягнути з бюджетних асигнувань Державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку  за невикористане речове майно при звільненні  в розмірі 92072 грн. 96 коп.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 07 жовтня 2020 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст.243 КАС Укрїни.
    Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко