ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 жовтня 2020 року           справа №234/9234/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М., 
секретар судового засідання – Ашумов Т.Е.,
за участю: представника позивача – Ващенка О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача - Ващенка Олександра Вікторовича  на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 8 вересня 2020 року  у справі  № 234/9234/20 (головуючий І інстанції Сухоручко Ю.О., повний текст складений у м. Краматорську Донецької області)   за позовом    ОСОБА_1   до  інспектора Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Петрунька Сергія Сергійовича про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
В С Т А Н О В И В :

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Петрунька Сергія Сергійовича про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Також, просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 8 вересня 2020 року  позов задоволений частково:
- скасовано постанову серії ЕАМ № 2680798 від 13.06.2020 року, винесену інспектором Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Петрунько С.С. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн. і закрито справу про адміністративне правопорушення;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір в розмірі 420,40 грн;
- у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. – відмовлено (а.с. 49-51).
Представник позивача  не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,  без врахування всіх обставин, просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. та задовольнити ці вимоги (а.с. 54-55).
В обгрунтування доводів посилався на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заявляв клопотання про необгрунтованість заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Апелянт посилався на висновки Верховного Суду у справі № 826/2689/15. Вважає, що суд вийшов за межі своєї компетенції, роблячи висновки щодо неспівмірності витрат з ціною позову.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Рішення суду оскаржено позивачем в частині розподілу судових витрат.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 1 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.
Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу  в сумі 2000 грн.
В якості доказів надання та оплати адвокатських послуг позивачем наданий:
-  договір про надання правової допомоги від 16.03.2020 року № 160320-1; 
- акт приймання-передачі послуг від 19.06.2020 року (правовий аналіз матеріалів справи з вивченням документів – 2 год., вартість години – 500 грн., формування правових висновків щодо правомірності постанови серія ЕАМ № 2680798 – 1година, вартість години – 500 грн., складання позову – 1 година, вартість години – 500 грн.);
-ордер серії ДН № 073030;
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю;
- товарний чек № 4 від 19.06.2020 року про отримання за правову допомогу за договором № 160320-1 готівки в сумі 2000 грн. (а.с. 7-10, 45).
Згідно ст. 30  Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. 
Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У той же час, аналізуючи здійснені адвокатом послуги за критеріями, визначеними у ч. 5 ст. 134 КАС України та на предмет неминучості - критерію, що застосовується Європейським судом з прав людини, суд зазначає наступне.
Відповідачем подано відзив на позов (а.с. 21), в якому відсутні доводи щодо зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, чи зменшення їх розміру.
Згідно ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи той факт, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15
Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу та встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу представника позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 255 грн., виходячи з обґрунтованості та розумності їхнього розміру. 
За приписами ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Крім того, враховуючи задоволення апеляційної скарги, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягають сплаті витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 630,60 грн. (а.с. 62).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно вирішив питання щодо витрат на правничу допомогу, внаслідок чого постанова суду в цій частині підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 134, 143, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача - Ващенка Олександра Вікторовича  - задовольнити частково.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 8 вересня 2020 року  у справі  № 234/9234/20 за позовом   ОСОБА_1  до  інспектора Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Петрунька Сергія Сергійовича про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – скасувати в мотивувальній та резолютивній частинах в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу та прийняти нове рішення в цій частині про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань  Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції   на користь ОСОБА_1   витрати на професійну правничу допомогу в сумі 255 грн. (дві п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань  Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції  на користь ОСОБА_1  судовий збір в сумі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 копійок).
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Повний текст постанови складений 12 жовтня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко
            Судді:                                                                                              Т.Г. Гаврищук
                                                                                                                     Г.М. Міронова