У Х В А Л А
23 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 761/3894/18
провадження № 61-12624ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» на постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - ДП «Поліграфічний комбінат «Україна», підприємство) про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обгрунтований тим, що згідно з наказом директора ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» від 16 червня 2017 року № 569-к вона обіймала посаду заступника директора з персоналізації документів ДП «Поліграфічний комбінат «Україна».
Відповідно до наказу директора ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» від 29 серпня 2017 року № 879-к її переведено на посаду заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації з 29 серпня 2017 року.
Згідно з наказом директора ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» від 20 грудня 2017 року № 1452-к її звільнено з посади заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації, яка вимагає доступу до державної таємниці, на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України, з 26 грудня 2017 року.
Своє звільнення ОСОБА_1 вважала незаконним та таким, що суперечить трудовому законодавству України, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» від 20 грудня 2017 року № 1452?к, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 494 802,76 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посада, яку обіймає позивач, вимагає допуску до державної таємниці. Проте листом Служби безпеки України від 13 грудня 2017 року їй було відмовлено у наданні допуску до державної таємниці на підставі статей 23, 24 Закону України «Про державну таємницю». Тому звільнення позивача із займаної посади за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України і правові підстави для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог відсутні.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково.Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним наказ ДП«Поліграфічний комбінат «Україна» від 26 грудня 2017 року №1452-к, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» з 27 грудня 2017 року. Зобов`язано ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 . Стягнено з ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» на користь ОСОБА_1 1 839 144,38 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з утримання підприємством з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів та 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції встановив, що на момент звільнення позивача Службою безпеки України не було прийнято рішення про відмову у наданні допуску ОСОБА_1 до державної таємниці та, надалі, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року, визнано протиправним та скасовано рішення Служби безпеки України щодо відмови ОСОБА_1 в доступі до державної таємниці у зв`язку з повідомленням недостовірних відомостей про себе.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наказ про звільнення позивача є незаконним та ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді та оскільки порушено право позивача на працю, завдано їй душевних страждань, змушено її змінити свій звичний уклад життя, та докладати додаткових зусиль для його організації, та, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн.
У серпні 2020 року ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року.
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.
Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як на підстави касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 814/2148/16; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статті 20 Закону України «Про інформацію», пунктів 9,84 Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 736; суд апеляційної інстанції необгрунтовано відхилив клопотання про відкладення розгляду справи до отримання витребуваного листа Служби безпеки України від 13 грудня 2017 року № 8/2/4-11019 про відмову у наданні ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389, частини третьої статті 411 ЦПК України,для відкриття провадження у справі.
Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження. 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Шевченківського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи № 761/3894/18 за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 23 грудня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     А. С. Олійник
 
         С. О. Погрібний
 
         В. В. Яремко