УХВАЛА        
16 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 576/525/20
 
провадження № 61-15021ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду 
Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 липня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду 
від 22 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житло,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до 
ОСОБА_1 , уточнивши позовний вимоги, про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком 
АДРЕСА_1 шляхом вселення позивачки разом з дочкою ОСОБА_3 до вказаного будинку.
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 липня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Вселено ОСОБА_2 разом з її неповнолітньою донькою 
ОСОБА_3 до частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні вказаною частиною житлового будинку 
АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Сумського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 липня 2020 року залишено без змін.
11 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 липня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду 
від 22 вересня 2020 року, яка не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Як на підставу касаційного оскарження заявник узагальнено посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею         392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 липня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 06 листопада 
2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                      М. Є. Червинська