ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6949/19	Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/264/20 	Доповідач - Міщій О.Я.	
Категорія - 302000000 	  	

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року         м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі: 

головуючого - Міщій О.Я. 
суддів -  Парандюк Т. С., Сташків Б. І., 
секретар с/з - Іванюта О.М. 
                                       з участю представника ТОВ Тернопільбуд -                                                 адвоката Печеного О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/6949/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.2019 року, ухвалене в місті Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Братасюком В.М., за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізної дороги, ТОВ ГК Ровекс, ТОВ Тернопільбуд про визнання незаконними рішень Тернопільської міської ради, визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , яка була членом садівничого товариства «Ювілейне» та користувалась земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці мати побудувала садовий будинок АДРЕСА_2 , була його власником і в ньому проживала.
Рішенням Тернопільської міської ради № 35/13/120 від 18.10.2007 року зазначена земельна ділянка була вилучена із користування СТ «Ювілейне» та передана в оренду ТзОВ «Ровекс», а рішенням Тернопільської міської ради №6/37/71 від 21.09.2013 року сторону орендаря замінено на ТОВ «Тернопільбуд». Її матері ОСОБА_3 було запропоновано укласти цивільно-правову угоду про компенсацію за садовий будинок та зелені насадження у вигляді однокімнатної квартири площею від 55,9 кв. м. до 76,6 кв.м. Проте згоди щодо укладення договору досі не досягнуто, компенсацію за вилучене майно вона не отримала, рішення Тернопільської міської ради № 5/11/94 від 05.07.2007 року «Про вирішення питань компенсації членам СТ «Ювілейне» не виконане.
Зазначила, що рішення Тернопільської міської ради № 35/13/120 від 18.10.2007 року прийняте всупереч вимог статті 141 ЗК України та порушує її право на користування земельною ділянкою, на якій знаходився будинок. Також, Тернопільська міська рада не мала законних підстав для укладення договору оренди з ТзОВ «Ровекс» і ухвалення рішення № 6/37/71 від 21.09.2013 року про зміну сторони орендаря. 
Тому просила скасувати рішення Тернопільської міської ради № 35/13/120 від 18.10.2007 та № 6/37/71 від 21.09.2013 року, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 8,74 га у АДРЕСА_3 , укладений Тернопільською міською радою з ТОВ “Ровекс” та ТОВ “Тернопільбуд” на підставі указаних рішень Тернопільської міської ради, та захистити її порушене право шляхом зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, відновити стан земельної ділянки, нерухомого майна, зелених насаджень, що існував до незаконного вилучення земельної ділянки.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.11.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізної дороги, ТОВ ГК Ровекс, ТОВ Тернопільбуд про визнання незаконними рішень ради, визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, постановивши нове судове рішення, яким задовольнити її позов. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Тернопільської міської ради № 35/13/120 від 18.10.2007 року, яким вилучено земельну ділянку з користування СТ “Ювілейне”, прийняте всупереч вимог статті 141 ЗК України, оскільки порушує право користування земельною ділянкою, на якій знаходився її будинок та не містить жодних підстав для позбавлення права землекористування. Також, вилучення земельної ділянки проведено з порушенням порядку вилучення землі, зокрема орган місцевого самоврядування не звертався до суду з відповідним позовом, що є підставою для визнання рішення недійсним.
ОСОБА_1 вказала, що відповідно до рішення Тернопільської міської ради № 5/11/94 від 05.07.2007 року «Про вирішення питань компенсації членам СТ «Ювілейне» та листа ТОВ “Ровекс” від 11.03.2010 року їй було запропоновано укласти цивільно-правову угоду про компенсацію за садовий будинок та зелені насадження у вигляді однокімнатної квартири, однак згоди щодо укладення договору не досягнуто, компенсацію за вилучене майно вона не отримала, що не було враховано судом при ухваленні рішення.
Позивачка зазначила, що лист голови СТ “Ювілейне” від 17.09.2007 року не може вважатись згодою землекористувачів - членів садівничого товариства на вилучення земельних ділянок, тому голова садівничого товариства в даному випадку діяв незаконно, перевищуючи свої повноваження. Вважає безпідставним ухвалення рішення Тернопільської міської ради № 6/37/71 від 21.09.2013 року про надання землі в оренду ТОВ “Ровекс” і про зміну сторони орендаря ТОВ Тернопільбуд. 
Також, позивачка вказала про безпідставність посилання на постанову Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2007 року, як таку, що не має відношення до даного спору, оскільки господарських спір виник з інших правових підстав.
В березні 2020 року представник Тернопільської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити буз змін. Представник вказав, що доводи про порушення відповідачами права ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки позивачка не подала доказів про те, що вона чи її мати ОСОБА_3 були землекористувачами частини земельної ділянки, яка була вилучена, а також власником будинку. Крім того, згідно листа голови правління садівничого товариства від 17.09.2007 року та статуту садівничого товариства погоджено вилучення в користь ТОВ “Ровекс” земельної ділянки для будівництва комплексу багатоквартирних будинків і споруд. Отже, оскаржувані рішення відповідають вимогам Земельного Кодексу України, їх правомірність неодноразово була предметом дослідження судами ще з 2007 року, зокрема у справі № 17/235-4406, тому відсутні підстави для скасування рішення суду.
12.05.2020 року до апеляційного суду надійшла заява від адвоката Магарського М.З. про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивачки ОСОБА_1 .
Як видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 148).
Відповідно до статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього самого так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 9.06.2020 року зупинено апеляційне провадження у справі до вступу правонаступників померлої позивачки ОСОБА_1 .
Як видно з листа Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 22.10.2020 року № 1986 /02-14, 17 липня 2020 року до нотаріальної контори надійшла заява від дочки померлої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом, згідно якої заведено спадкову справу № 387/2020. Згідно відомостей, які містяться у спадковій справі, спадкоємцем за законом на все майно після смерті ОСОБА_1 є її дочка ОСОБА_2 . Крім ОСОБА_2 інших спадкоємців за законом немає.
Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 10.11.2020 року поновлено провадження у справі, залучено до участі у справі ОСОБА_2 — правонаступника після смерті позивачки ОСОБА_1 .
Як видно з повідомлення ВОМІПРМП УДМС України в Тернопільський області від 5.11.2020 року, ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_4 . За вказаною адресою ОСОБА_2 направлено копію ухвали апеляційного суду від 10.11.2020 року та повідомлено про час та місце розгляду справи 19.11.2020 року та 14.12.2020 року.
9.12.2020 року апеляційним судом отримано клопотання від ОСОБА_2 , складене 2.12.2020 року, про відкладення розгляду справи. ОСОБА_2 зазначила, що повідомлена про судове засідання 14.12.2020 року, однак до цього часу не оформила свідоцтво про право на спадщину, тому з цих підстав просила відкласти розгляд справи на пізніший термін, а про отримання свідоцтва про право на спадщину зобов`язалась повідомити суд листом. Вказала також, що фактично проживає за адресою — АДРЕСА_5 .
Крім того, 8.12.2020 року електронною поштою отримано заяву від представника ОСОБА_2 адвоката Магарського М.З. про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції із Жидачівським районним судом Львівської області, як найбільш територіально наближеним судом до місця знаходження представника позивача. Також адвокат Магарський М.З. долучив до матеріалів справи копію ордера на надання правової допомоги, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 7.12.2020 року, укладеного з ОСОБА_2 .
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 8.12.2020 року клопотання представника ОСОБА_2 задоволено, доручено Жидачівському районному суду організувати проведення судового засідання в режимі відеоконференції з участю представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Магарського М.З. в приміщенні Жидачівського районного суду Львівської області. Копія ухвали апеляційного суду від 8.12.2020 року того ж дня направлена адвокату Магарському М.З. за електронною адресою, яку адвокат зазначив у своїй заяві від 8.12.2020 року.
В судове засідання 14.12.2020 року ні позивачка ОСОБА_2 , ні її представник адвокат Магарський М.З. не з`явились.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Оскільки ОСОБА_2 та її представник були належно повідомлені про час та місце судового засідання, колегія суддів ухвалила розглянути апеляційну скаргу без участі позивачки та її представника. При цьому позивачка ОСОБА_2 не зазначила поважних причин для відкладення розгляду справи. Зокрема, посилання на ту обставину, що ОСОБА_2 не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_1 не може бути підставою для відкладення розгляду справи, адже позивачка відповідно до статей 1268 — 1270 ЦК України здійснила своє право на спадкування, подавши до нотаріальної контори у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини, прийняла спадкове майно. Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Також, в судове засідання не з`явились представники Тернопільської міської ради, Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізної дороги, ТОВ ГК Ровекс, які були належно повідомлені про час та місце судового засідання. Тому, колегія суддів ухвалила розглядати справу без їх участі.
Представник ТОВ “Тернопільбуд” в апеляційному суді пояснив, що товариство не порушувало прав позивачки та її правонаступника ОСОБА_2 , які не подали доказів щодо наявності у них на праві власності чи користування землі та нерухомого майна на спірній земельній ділянці. Вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначив, що в даний час на землі садового товариства “Ювілейне” розміщені багатоквартирні житлові будинки.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Вирішуючи спір, суд виходив з того, що рішення Тернопільської міської ради № 35/13/120 від 18.10.2007 року, яким вилучено земельну ділянку з користування СТ “Ювілейне”, рішення Тернопільської міської ради № 6/37/71 від 21.09.2013 року і договір оренди земельної ділянки, площею 8.74 гектара у АДРЕСА_3 , укладений між Тернопільською міською радою та ТОВ “Ровекс” та ТОВ “Тернопільбуд”, не порушують прав позивачки, тому відмовив у задоволенні позову.
З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Положеннями частини першої статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частин 1-3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
З долученої позивачкою до матеріалів справи ксерокопії довідки від 18.02.2012року, видно, що мати позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 була членом садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізної дороги «Ювілейне» та користувалася земельною ділянкою № НОМЕР_2 для ведення садівництва, на якій були розташовані садовий будинок, господарські споруди, 30 фруктових дерев, 25 фруктових кущів ( а.с. 15 ). Також позивачка долучила до матеріалів справи копію технічного паспорта на садовий будинок АДРЕСА_2 , виготовлений на ім`я ОСОБА_3 ( а.с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області). 
Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин визначено виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад, що вирішуються на її пленарних засіданнях.
З матеріалів справи видно, що 24.11.2006 року Тернопільська міська рада прийняла рішення №5/4/70 «Про необхідність реалізації генерального плану розвитку міста Тернополя в частині забудови мікрорайонів №11, №12, №13 протягом 2005-2007 років».
18.10.2007 року Тернопільською міською радою прийнято рішення № 35/13/120 «Про погодження місця розташування та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею до 8,74 га під будівництво торгово-розважального комплексу з закладами громадського харчування, обслуговування населення та групи багатоквартирних житлових будинків за адресою АДРЕСА_3 ТОВ «Ровекс», яким вилучено з користування садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці «Ювілейне» земельної ділянки, площею 8,74 га за адресою АДРЕСА_3 , враховуючи письмову згоду землекористувача та вирішено погодити ТзОВ «Ровекс» місце розташування торгово-розважального комплексу з закладами громадського харчування, обслуговування населення та групи багатоквартирних будинків і дати дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки, площею до 8,74 га під будівництво торгово-розважального комплексу з закладами громадського харчування, обслуговування населення та групи багатоквартирних будинків за адресою АДРЕСА_3 .
18.03.2008 року Тернопільською міською радою прийнято рішення №5/16/156 “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ТОВ «Ровекс» земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 .”
На підставі зазначених рішень, 15.08.2008 року між Тернопільською міською радою та ТОВ «Ровекс» укладено договір оренди, який зареєстрований в установленому законом порядку.
В подальшому на підставі рішення Тернопільської міської ради №6/37/71 від 21.09.2013 року сторону орендаря в договорі оренди замінено на ТОВ «Тернопільбуд».
Оскільки, на даній земельній ділянці розміщені садові ділянки, якими користувалися члени садівничого товариства «Ювілейне», Тернопільська міська рада 05.07.2007 року прийняла рішення про уповноваження ТОВ «Ровекс» вирішити питання компенсації членам садівничого товариства «Ювілейне» за знесення садових будинків та зелених насаджень. 
Як установлено судом при розгляді даної справи, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.03.2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізної дороги, Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно ( справа № 607/16873/18 ).
Із змісту указаного судового рішення видно, що спадкоємцем за законом майна померлої ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_4 , інших спадкоємців немає. ОСОБА_4 в установленому законом порядку прийняла спадщину на майно, яке належало її матері ОСОБА_3 , про що було видано свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2012 та від 18.07.2012. Крім того, ОСОБА_4 зверталась до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок АДРЕСА_2 із спорудами. Однак, 15.03.2016р. державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що відсутній документ про право власності на нерухоме майно та технічний паспорт. 
Ухвалюючи зазначене рішення від 15.03.2019року, що залишене без змін відповідно до постанови Тернопільського апеляційного суду від 30.05.2019 року, суд прийшов до висновку, що посилання позивачки на ті обставини, що до складу спадщини входить садовий будинок по АДРЕСА_2 , який належав спадкодавцеві ( ОСОБА_3 ), є безпідставними, оскільки позивачкою не доведено коли саме та ким було споруджено спірну будівлю, який порядок набуття права власності на об`єкти новозбудованого нерухомого майна існував на той час. Крім того, судом зазначено про те, що позивачка не подала доказів щодо надання ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_2 для садівництва та дозволу на будівництво садового будинку. 
Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного суду від 26.02.2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30.05.2019 року залишено без змін.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього у даній справі.
Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як передбачає частина 1 статті 116 Земельного кодексу України, набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності громадянами та юридичними особами проводиться за рішенням органів виконавчої або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.        
Звертаючись до суду, позивачка ОСОБА_4 вказала, що її мати ОСОБА_3 була власником садового будинку по АДРЕСА_2 та користувалась земельною ділянкою для ведення садівництва, тому оскаржувані рішення Тернопільської міської ради і договір оренди землі порушують її права як спадкоємця майна померлої матері ОСОБА_3 .
Однак, позивачка не подала доказів щодо наявності у неї чи у її матері ОСОБА_3 на праві власності нерухомого майна на території садового товариства «Ювілейне» по АДРЕСА_1 , землі якого надані для будівництва багатоквартирних житлових будинків. У справі відсутні докази про те, що позивачка або її мати - спадкодавець ОСОБА_3 були належними землекористувачами спірної земельної ділянки чи садового будинку. Також в матеріалах справи відсутні докази про надання матері позивачки - ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 та дозволу на будівництво садового будинку, відсутній технічний паспорт на будинок. 
Подана позивачкою ОСОБА_4 та не завірена в установленому законом порядку ксерокопія технічного паспорту без зазначення інвентарного і реєстраційного номера та ксерокопія довідки садового товариства не є достатніми доказами та підставами для задоволення позову про визнання оскаржуваних рішень незаконними.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Підстави та порядок передачі в оренду земельних ділянок комунальної власності встановлений статтями 124, 134 Земельного кодексу України та Законом України “Про оренду землі”.
Частиною 2 статті 16 Закону України «Про оренду землі» визначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціон.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що визначальним у правовідносинах із надання земельної ділянки в оренду є волевиявлення власника землі або особи, яка нею розпоряджається від його імені, здійснене у формі відповідного рішення, яке в подальшому реалізується шляхом оформлення договору оренди, укладеного на підставі відповідного рішення в порядку, передбаченому законодавством.
Згідно частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
За приписами пунктів 1, 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, рішення Тернопільської міської ради від 18.10.2007 року № 6/37/71 і рішення № 35/13/120 від 18.10.2007 року та договір оренди земельної ділянки, площею 8,74 га по АДРЕСА_3 , укладений Тернопільською міською радою з ТОВ «Ровекс» та зміна орендаря з ТОВ «Ровекс на ТОВ «Тернопільбуд» на підставі указаних рішень органу місцевого самоврядування не порушують прав ОСОБА_4 , оскільки остання, не була ні власником, ні користувачем спірної земельної ділянки і садового будинку по АДРЕСА_2 .
Будь - яких інших доказів щодо порушення прав позивачки ОСОБА_4 чи її правонаступника ОСОБА_2 оскаржуваними рішеннями органу місцевого самоврядування та укладенням договору оренди землі не подано.
Тому, колегія суддів вважає правильним висновок про те, що відсутні підстави для визнання незаконними зазначених рішень Тернопільської міської ради і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.08.2008 року, укладеного з ТОВ «Ровекс та з ТОВ “Тернопільбуд”.
Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачами статті 141 ЗК України, якою визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом установлено, що вилучення земельної ділянки з користування садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці «Ювілейне», площею 8,74 гектара здійснено за письмової згоди землекористувача на підставі рішення Тернопільської міської ради № 35/13/120 від 18.10.2007 року згідно вимог закону. При цьому порушення прав позивачки не допущено, оскільки ОСОБА_4 не подала належних і допустимих доказів про те, що вона чи її мати ОСОБА_3 були власниками чи користувачами частини вказаної землі.
Та обставина, що орган місцевого самоврядування не звертався до суду з позовом про вилучення землі у ОСОБА_3 , не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відсутні відомості про наявність у матері позивачки земельної ділянки.
З огляду на викладене, вимоги позивачки про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та відновити стан земельної ділянки, нерухомого майна, зелених насаджень, що на ній існував до вилучення земельної ділянки не підлягають до задоволення, оскільки ці вимоги є похідними від позовних вимог про визнання незаконними рішень Тернопільської міської ради, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в задоволенні яких відмовлено.
Як установлено судом, згідно листа № 07083 від 18.03.2010 року ТОВ «Ровекс» неодноразово пропонувало ОСОБА_3 укласти цивільно-правовий договір на умовах, на яких було укладено договори з іншими членами садівницького товариства «Ювілейне», проте цивільно-правового договору не було укладено. Однак, вказана обставина не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не впливає на правильність спірних рішень Тернопільської міської ради та договору оренди земельної ділянки.
Суд послався в оскаржуваному рішення на постанову Господарського суду Тернопільської області від 19.11.2007року, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ПП «Продекспорт» про визнання протиправним та скасування рішення Тернопільської міської ради, оскільки вказаним судовим рішенням визнано законним рішення Тернопільської міської ради від 18.10.2007 року № 6/37/71, які оскаржила позивачка ОСОБА_1 .
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та скасування рішення суду.
Оскільки апеляційний суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони в межах, які ними понесені. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.2019 р. - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий 

Судді