УХВАЛА
13 листопада 2020 року
м. Київ
справа №621/3261/18
провадження №51-4803ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                     ОСОБА_1 ,
суддів                                 ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали касаційної скарги засудженого ОСОБА_4   на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року,
встановив:
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доповнень до неї,  ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, касаційний суд доходить висновку, що скаргу подано без додержання вимог вказаної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним,                  тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого                         (ст. 414 КПК). 
Однак касаційна скарга засудженого не містить жодного обґрунтування вимоги скасування оспорюваних судових рішень, з огляду на положення  статей                412 - 414 КПК, які відповідно до ч. 1 ст. 438 цього Кодексу є підставами для їх скасування із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції
Також   ОСОБА_4  не вказує й конкретних порушень закону, які на його думку,  були допущені апеляційним судом при апеляційній перевірці вироку районного суду, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, а відтак, й немає обґрунтування незаконності ухвали цього суду.
Крім того, в касаційній скарзі засуджений наводить доводи, що за своїм змістом стосуються невідповідності висновків судів, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження та правової оцінки доказів наданої судами першої та апеляційної інстанцій, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом касаційної перевірки.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування  судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність                      у касаційній скарзі ОСОБА_4 належного обґрунтування  й недотримання вимог ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню Судом питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4   на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року  залишити без руху і надати йому строк для усунення недоліків упродовж десяти днів із  дня отримання копії даної ухвали.
У разі неусунення ним вказаних недоліків в установлений строк касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

 
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                        ОСОБА_3