Постанова
Іменем України
 
13 жовтня 2020 року  
м. Київ
справа № 185/1230/18 
провадження № 51-6537км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання прокурора	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,	
захисника  засудженого	ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною  2 статті 121 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Оскаржені судові рішення

1.  Згаданим вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_7 засуджено за частиною 2 статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
2.  Судом визнано доведеним, що 26 листопада 2017 року приблизно о 13:15 біля будинку на АДРЕСА_1 в ході раптово виниклого конфлікту ОСОБА_7 кілька разів ударив ОСОБА_8 кулаками в голову, а після того, як останній упав на асфальтовану поверхню, продовжив завдавати ударів руками та ногами по різним частинам тіла потерпілого. Унаслідок цього потерпілому було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вимоги і доводи в касаційній скарзі 
3. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на  пункт 1 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
4.  На його переконання, висновки судів про доведеність винуватості засудженого ґрунтуються на недопустимих доказах. Він стверджує, що медична карта потерпілого з лікарні отримана органом досудового розслідування всупереч вимогам кримінального процесуального закону, при цьому стороні захисту в порядку статті 290 КПК  вона не відкривалась і до матеріалів справи не долучалась. Ураховуючи, що на цей документ посилались експерти, слід визнати недопустимими: висновок судово-медичної експертизи № 762 від 04.12.2017, висновок додаткової судово-медичної експертизи № 762-1 від 23.01.2018, висновок додаткової судово-медичної експертизи № 762-2 від 07.02.2018.
5.  Крім того, захисник зазначає, що всупереч статтям 291, 374  КПК суд не встановив мотиву кримінального правопорушення.
6.  На думку захисника, апеляційний суд в ухвалі належним чином не спростував доводів, наведених у його апеляційній скарзі.
7. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції  учасників судового провадження

8.  У судовому засіданні захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу.
9.  Прокурор, що представляв державне обвинувачення під час касаційного розгляду, заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту, просив залишити судові рішення без зміни, вважаючи їх законними та обґрунтованими.
Оцінка Суду

10.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що подану скаргу належить залишити без задоволення.
11.  Сторона захисту вважає висновки судово-медичних експертиз недопустимим доказом на тій підставі, що вони складені з урахуванням медичної карти потерпілого, яка:
1) отримана органом досудового розслідування з КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» без ухвали слідчого судді, тобто з порушенням вимог частини 2 статті 159 КПК;
2) не долучена до матеріалів справи та не відкривалася стороні захисту в порядку статті 290 КПК. 
12.  Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів надається особою, у володінні якої вони знаходяться. Лише у разі відмови особи надати такий доступ, процесуальний закон вимагає втручання слідчого судді, який своєю ухвалою може зобов`язати володільця надати тимчасовий доступ до речей і документів органу досудового розслідування.
13.  Сторона захисту не надала підтвердження тому, що тимчасовий доступ до медичної документації не був здійснений лікарнею та/або представниками потерпілого добровільно. Зокрема, дружина померлого, яка визнана потерпілою у цьому провадженні, не висловлювала жодних заперечень з цього приводу і її поведінка не свідчить про те, що вона вважала свої права порушеними внаслідок отримання органами розслідування доступу до згаданої медичної карти. 
14.  За таких обставин у Суду немає підстав вважати, що медична документація, надана експерту з порушенням процесуального закону. 
15.  Суд також відхиляє довід про недопустимість медичної документації через порушення правил статті 290 КПК. Суд уже вирішував, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання статті 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті статті 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 КПК судових рішень, якщо сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами[1].
16.  У цьому провадженні сторона захисту, будучи ознайомленою з матеріалами досудового розслідування, протягом розгляду провадження в суді першої інстанції не порушувала питання про необхідність дослідження медичної карти потерпілого. 
17. Зазначений судом мотив злочину – особиста неприязнь засудженого до потерпілого, що виникла в ході конфлікту, – відповідає встановленим судами фактичним обставинам справи. Під час судового розгляду, в апеляційній або касаційній скарзі сторона захисту не висловлювала будь-якого іншого пояснення дій засудженого.
18.  Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки судом наведених у вироку доказів суд апеляційної інстанції не встановив, а на доводи, викладені в апеляції захисника, у тому числі й на ті, що повторюються у його касаційній скарзі, навів переконливі мотиви їх спростування. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статті 419 КПК. 
19.  Таким чином, Суд вважає, що наведені стороною захисту доводи не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                         ОСОБА_3 

[1]    Постанова Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218кмо19) http://reyestr.court.gov.ua/Review/87298256