ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" листопада 2020 р.                                                           Справа №907/62/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                       Скрипчук О.С. 
суддів                                                                                          Кордюк Г.Т.  
                                                                                                    Мирутенка О.Л. 
Секретар судового засідання                                                             Лагутін В.Б
розглянувши апеляційну скаргу Lear corporation Hungary automotive manufacturing limited liability company б/н від 15.09.2020 (вх. № 01-05/2554/20) 
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2020 (повний текст ухвали складено 26.08.2020, м. Ужгород, суддя Ушак І.Г.) 
про залишення позову без розгляду 
у справі № 907/62/20 
за позовом: Lear corporation Hungary automotive manufacturing limited liability company, Гьодоло, Угорщина 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюко Берегово», м.Берегово Закарпатської області 
про витребування майна з чужого незаконного володіння. 
за участю представників: 
від позивача: Процюк О.О. - ордер серії КВ № 713320 від 15.09.2020 (присутній в Західному апеляційному господарському суді;
від відповідача: Олійник Р.Б. - ордер серії АО № 1018554 від 11.11.2020 (присутній в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)
ВСТАНОВИВ:
Lear corporation Hungary automotive manufacturing limited liability company звернулося до Господарського суду Львівської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюко Берегово» про витребування з незаконного володіння майна яке було передано останньому відповідно до умов договору № 2 оренди від 05.03.2012, посилаючись на розірвання зазначеного договору, наслідком чого є повернення обладнання. Оскільки відповідач після розірвання договору не повернув на вимогу позивача належне йому обладнання, останній вважає, що таке перебуває у відповідача без належної правової підстави.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2020 у справі № 907/62/20 позовну заяву Lear corporation Hungary automotive manufacturing limited liabilitycompany до ТзОВ «Ньюко Берегово», м. Берегово про витребування майна з чужого незаконного володіння, залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що позов Lear corporation Hungary automotive manufacturing limited liabilitycompany до ТзОВ «Ньюко Берегово» про витребування майна з чужого незаконного володіння належить залишити без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу, а від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, з огляду на наявність арбітражної угоди, і судом не визнано, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Не погоджуючись з даною ухвалою, Lear corporation Hungary automotive manufacturing limited liability company подало апеляційну скаргу б/н від 15.09.2020, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2020, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні ухвали порушено норми матеріального та процесуального права. А саме скаржник стверджує, що арбітражна угода визначена в договорі № 2 не може бути застосована до даного позову, оскільки останній є віндикаційним позовом та ґрунтується на взаємних правах та обов`язках сторін визначених законом, а не договором № 2, та які не є предметом арбітражної угоди.
Апелянт зазначає, що відповідно до положень чинного законодавства України, зазначений позов підсудний Господарському суду Закарпатської області, адже, відповідач і майно, яке є предметом даного позову, знаходиться на території України.
Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 11.11.2020, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновки місцевого господарського суду не спростовує.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна (обладнання), яке було передано останньому відповідно до умов укладеного сторонами від 05.03.12 № 2 договору оренди обладнання. Оскільки, відповідач після розірвання договору не повернув на вимогу позивача належне йому обладнання, останній вважає, що таке перебуває у відповідача без належної правової підстави.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.03.20 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 23.04.20, сторонам відповідачу та позивачу - встановлено строки для надання суду відповідно відзиву на позов та відповіді на відзив.
17.04.2020 на адресу Господарського суду Закарпатської області поступило від відповідача клопотання, в якому останній просить позовну заяву залишити без розгляду в силу положень ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки спірні відносини сторін виникли та стосуються договору № 2 оренди обладнання, у змісті якого міститься арбітражне застереження про розгляд спорів за цим договором Арбітражним судом при Торгово-промисловій Палаті Угорщини.
Ухвалами Господарського суду Закарпатської області від 23.04.20, 29.05.20 підготовче засідання було відкладено для надання можливості позивачеві надати пояснення з приводу позиції відповідача.
Позивач надіслав суду заперечення проти залишення позову без розгляду, наполягаючи, що спір належить до юрисдикції господарського суду, вважає, що арбітражна угода визначена договором № 2 не може бути застосована, оскільки позов є віндикаційним та ґрунтується на правах та обов`язках сторін визначених законом, а не договором № 2. 
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Приписами ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.
Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.
Суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, згідно ст. 8 цього ж Закону, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Приписами п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.08.18 у справі № 906/493/16 сформувала наступний правовий висновок:
"….- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження, господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;
- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;
- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд".
Як зазначалось вище, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі до відповідача про витребування майна (обладнання), яке було передано останньому відповідно до умов укладеного сторонами договору оренди обладнання від 05.03.12 № 2. Оскільки, відповідач після розірвання договору не повернув на вимогу позивача належне йому обладнання, останній вважає, що таке перебуває у відповідача без належної правової підстави.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.12 між сторонами був укладений договір № 1 на переробку давальницької сировини, за умовами якого Lear позивач у справі бажаючи, як зазначено у преамбулі цього договору, довірити Ньюко відповідачу у справі як підряднику виробництво комплектів кабелів, зобов`язався дозволити останньому використовувати своє обладнання, що буде надано підряднику за окремим договором № 2 оренди обладнання, з «єдиною метою» - виробництво та монтаж готової продукції (абз. 3 п. 1.3).
Також, 05.03.12 між сторонами укладено договір № 2 оренди обладнання, за умовами якого Lear, як орендодавець, зобов`язався передати обладнання, яке є його основними фондами, в користування Ньюко як орендарю. Відповідно до п. 6.1 договору орендодавець залишається єдиним та виключним власником обладнання, орендар має лише право на його використання на умовах цього договору. 
Умовами договору (п.п. 13.1-13.6) сторони визначили порядок повернення орендарем обладнання у справному стані у випадку розірвання цього договору незалежно від причин розірвання протягом 10 днів з дати розірвання.
Сторони домовились (п. 16.2), що будь-який спір, розбіжність або претензія, які виникають або стосуються цього договору, або порушення, розірвання, або їх дійсності повинні остаточно, за письмовою вимогою будь-якої із сторін даного договору, бути вирішені арбітражем, відповідно до регламенту Арбітражного Суду при Торгово-промисловій Палаті Угорщини (ССАНССІ-Будапешт), що діють на той час; арбітраж повинен проводитися в Будапешті, Угорщина. 
Твердження апелянта, що спір у даній справі ґрунтується на правах та обов`язках сторін визначених законом, а саме, ст.ст. 387, 1212 ЦК України, а не договором оренди № 2 від 05.03.2012, судом оцінюються критично.
Адже, згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві не посилається на те, що відповідач набув спірне майно без достатньої правової підстави, а обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач набув спірне майно на підставі договору оренди № 2 від 05.03.2012, однак, після розірвання договору не повернув на вимогу позивача належне йому обладнання, у відповідності до п.п. 13.1-13.6 договору (розділ "повернення обладнання").
Отже, спір у даній справі є таким, на який поширюється арбітражне застереження, оскільки він виник і безпосередньо стосується договору № 2 оренди обладнання, так як, обов`язок із повернення відповідачем обладнання у випадку розірвання договору визначений безпосередньо умовами останнього.
Як встановлено судом, відповідачем до початку розгляду справи по суті та до подання першої заяви щодо суті спору подано заперечення проти розгляду справи в господарському суді, з огляду на наявність арбітражного застереження в договорі № 2 оренди обладнання. 
Арбітражне застереження не визнано недійсним та таким, що втратило чинність, не встановлено у передбаченому законом порядку неможливість його виконання і сторони не висловлюють будь-яких сумнівів з приводу дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди; в тексті арбітражного застереження відсутні будь-які неточності; чітко визначено арбітраж - відповідно до регламенту Арбітражного Суду при Торгово-промисловій Палаті Угорщини (ССАНССІ-Будапешт) - та місце проведення арбітражу - в Будапешті, Угорщина.
А відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов Lear corporation Hungary automotive manufacturing limited liabilitycompany до Товариства з обмеженою відповідальністю Ньюко Берегово про витребування майна з чужого незаконного володіння (у зв`язку з розірванням договору № 2 від 05.03.2012, наслідком чого є повернення обладнання)  належить залишити без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки сторони у договорі № 2 уклали угоду про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу, а від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, з огляду на наявність арбітражної угоди, і судом не визнано, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2020 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника висновку місцевого господарського суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В :
1.Апеляційну скаргу Lear corporation Hungary automotive manufacturing limited liability company б/н від 15.09.2020 (вх. № 01-05/2554/20)  залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2020 у справі № № 907/62/20 – залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.11.2020.

Головуючий суддя                                                             Скрипчук О.С.

Суддя                                                                                 Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                       Мирутенко О.Л.