Ухвала
 
02 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 528/5/20
провадження № 61-14196ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту понесених збитків,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати факт, що сплачені ним замість ОСОБА_2 в інтересах своєї дружини ОСОБА_3 кошти в рахунок оплати за договором купівлі-продажу будинку «А-1» по АДРЕСА_1 у вигляді перерахованих коштів, виконаних зобов`язань (робіт, послуг) на суму 4 815 грн до переходу права власності на будинок «А-1» виконують забезпечувальну функцію як платіж ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу будинку «А-1» по АДРЕСА_1 , решта - 171 047,93 грн на 01 січня 2020 року є збитками, яких зазнала його родина внаслідок затримки виконання відповідачем зобов`язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 15 червня 2016 року будинку «А-1» по АДРЕСА_1 .
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що рішенням Виконавчого комітету Гребінківської міської ради народних депутатів Гребінківського району Полтавської області від 23 серпня 1988 року № 460 ОСОБА_4 було дозволено будувати замість будинку «А-1» по АДРЕСА_1 новий будинок «В-1» з господарськими будівлями у зв`язку з тим, що будинок «А-1» був непридатним для проживання. Спадкоємцем ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , який є власником спірного об`єкта нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 грудня 2013 року. Він домовився з відповідачем здійснити введення будинку «В-1» в експлуатацію, а саме - добудувати його, як цього вимагали служби міста від батька відповідача, усунути всі будівельні порушення, привести земельну ділянку у відповідність з її цільовим призначенням, вивезти з території садиби неіснуючі сараї «БД» та аварійну глиняну хату «А-1» 1941 року будівництва. Проводячи реконструктивне розбирання та капітально-відновлювальний ремонт основних вузлів, стін, стелі, фундаменту, несучих конструкцій, покрівлі, вікон, дверей, систем опалення, освітлення, в будинку «В-1», його родина фактично побудувала новий будинок. Домовленості сторін щодо істотних умов по оплаті за будинок «А-1» за договором купівлі-продажу були такими: відповідач передає йому будинок «А-1» з документами, замовляє і сплачує незалежну оцінку будинку «А-1» та технічну інвентаризацію з інформаційною довідкою, та відшкодовує всі його витрати, які будуть понесені ним замість відповідача до переходу права власності за нотаріально посвідченим договором на спірне майно. У зв`язку із закінченням шестимісячного терміну незалежної оцінки 2016 року він замовив та сплатив Бюро технічної інвентаризації замість відповідача кошти за нове обстеження технічного стану, нову незалежну оцінку та отримав інформаційну довідку для виведення з реєстру зруйнованих часом будівель. Також він виконав зобов`язання щодо оплати рахунків за всіма показниками приладів обліку за воду, світло, газ, встановлених у спірному домоволодінні. Крім того, він був змушений нести інші витрати, пов`язані з обслуговуванням та охороною об`єктів нерухомого майна, розміщених на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Разом з тим відповідач своїх зобов`язань за укладеною між сторонами домовленістю не виконав. Тому понесені ним витрати, а також нараховані на них три проценти річних та інфляційні втрати становлять понесені ним збитки.
 
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2020 року змінено у мотивувальній частині, викладено її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.
 
28 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами електронного зв`язку касаційну скаргу на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову в цій справі є вимога немайнового характеру - встановлення факту понесених збитків.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Що стосується доводів заявника про майновий характер його позовних вимог, то вони не заслуговують на увагу, оскільки предметом позову він зазначив встановлення факту понесених збитків, а не їх стягнення з відповідача. Тобто заявлені вимоги не підлягають вартісній оцінці.  Крім того, визначений заявником загальний розмір збитків у сумі 175 862,93 грн (4 815 грн + 171 047,93 грн), про які він вказав у позовній заяві, станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тобто навіть у випадку пред`явлення позивачем вимоги майнового характеру про відшкодування збитків у вказаному розмірі справа була б малозначною в силу вимог закону (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання заявника на висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17, про те, що майном також є грошові кошти, не заслуговує на увагу, оскільки висновки судів попередніх інстанцій в цій справі не суперечать наведеному висновку Верховного Суду.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення у постанові Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту понесених збитків.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов