Ухвала
6 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 641/9440/18
провадження № 61-15560ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна, зміну розміру аліментів,
ВСТАНОВИВ:
21 жовтня 2020 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам закону.
Посилання заявника, як на підставу касаційного оскарження судового рішення, на недослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів, не приймаються судом касаційної інстанції, оскільки  ОСОБА_1 не визначила підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої 
статті 389 ЦПК України (пункт 1 частина третя статті 411 ЦПК України).
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у ній підстав касаційного оскарження судового рішення, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою. 
Також заявником у порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України не додано до касаційної скарги її копій та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Кожна особа та громадянин, реалізуючи свої права та законні інтереси, повинна утримуватися від зловживання ними та завдання шкоди правам і законним інтересам інших осіб. 
Касаційна скарга містить образи, висловлені на адресу  ОСОБА_2 , суддів Харківського апеляційного суду у зв`язку із їх діяльністю, а також висловлювання, які дискредитують статус суду та судової системи у цілому. 
Така мова перебуває поза нормальним стилем спілкування, в першу чергу, у діловому мовленні, що використовується в офіційному спілкуванні (між установами, окремою особою і установою, між посадовими особами, тощо).
Учасники справи не повинні допускати використання нецензурної лексики під час оформлення документів для подання до суду, оскільки відповідна лексика не підсилює ефективність і переконливість інформації в документах, викладених у офіційно-діловому стилі, а демонструє неповагу до суду.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не оформлена у відповідності до вимог 
статті 392 ЦПК України, а також є неприпустимою щодо її змісту та норм суспільної моралі. 
За таких обставин ОСОБА_1 необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, і надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи. 
Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року залишити без руху. 
Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків. 
У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                         С. О. Карпенко