РІШЕННЯ
Іменем України

17 грудня 2020 року 
Київ
справа №9901/26/19
адміністративне провадження №П/9901/26/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Білоуса О.В.
суддів: Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., Шишова О.О., Ханової Р.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними і нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККСУ, Комісія) в якому просила: визнати протиправним і нечинним рішення Комісії від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18 про перегляд рішення ВККСУ від 22 березня 2018 року №59/зп-18 щодо результатів виконання практичного завдання у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді; зобов`язати відповідача переглянути рішення Комісії від 22 березня 2018 року №59/зп-18 щодо результатів виконання практичного завдання у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді за заявою судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 . 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, з-поміж іншого, зазначила, що Комісія в порушення частини другої статті 85 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не допустила до перегляду результатів виконаного нею практичного завдання, посилаючись на формальні підстави. 
ОСОБА_1 вважає що рішення ВККСУ №1940/ко-18 є невмотивованим, прийнятим з порушенням вимог частини першої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто не у спосіб, що визначений законом, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню. 
У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що Комісія за заявою судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 від 30 серпня 2018 року прийняла рішення про відмову у перегляді рішення ВККСУ від 22 березня 2018 року №59/зп-18 щодо результатів виконаного практичного завдання у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, оскільки підстави для такого перегляду відсутні. 
20 листопада 2020 року від позивача надійшло клопотання про вихід суду за межі позовних вимог і визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 26 квітня 2018 року №546/ко-18 про невідповідність судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 займаній посаді.
Розгляд позовної заяви ОСОБА_1 просила проводити без її участі. 
Представник відповідача у судове засідання, призначене на 17 грудня 2020 року не прибув. 
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, а також те, що позивачем заявлено клопотання про розгляд справи без її участі, а відповідачем подано відзив на позовну заяву, колегія суддів вважає можливим продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження (частина дев`ята статті 205 КАС України). 
Верховний Суд, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень і матеріали судової справи, встановив таке. 
Постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року №298-VI «Про обрання суддів», ОСОБА_1 обрано суддею Апеляційного суду Рівненської області безстроково. 
Рішенням від 20 жовтня 2017 року №106/зп-17 Комісія, на підставі пункту 20 розділу ХІІ 
«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. Серед них - суддя Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 . 
Рішенням Комісії від 29 січня 2018 року №7/зп-18 призначено проведення 5 березня 2018 року іспиту для 57 суддів апеляційних судів (цивільна спеціалізація) під час процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, зокрема судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 . 
За результатом складення анонімного письмового тестування ОСОБА_1 набрала 81,9 балів, а за виконане практичне завдання отримала 50 балів. 
Рішенням від 22 березня 2018 року №59/зп-18 Комісією затверджено результати складеного суддями 5 березня 2018 року анонімного письмового тестування і практичного завдання, в тому числі і відносно судді ОСОБА_1 
26 квітня 2018 року ВККСУ прийнято рішення №546/ко-18, яким визнано, що позивач не склала іспиту призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року №7/зп-18 та не відповідає займаній посаді, відмовлено ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання та рекомендовано Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 
30 серпня 2018 року ОСОБА_1 подано до ВККСУ заяву про перегляд у пленарному складі рішення від 22 березня 2018 року №59/зп-18, ухваленого щодо результатів виконаного нею практичного завдання. 
Комісія 5 листопада 2018 року прийняла рішення №1940/ко-18, яким відмовила судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 у перегляді рішення ВККСУ від 22 березня 2018 року №59/зп-18. 
Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню Комісії від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18 про відмову судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 у перегляді рішення ВККСУ від 22 березня 2018 року №59/зп-18, колегія суддів виходить з такого. 
Так, процедура кваліфікаційного оцінювання суддів, яка була застосована до позивача, передбачена Законом України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Закон №1402-VIII). 
Частинами першою та п`ятою статті 83 Закону №1402-VIII встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України. 
Рішеннями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 3 листопада 2016 року №143/зп-16 та від 4 листопада 2016 року №144/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення) та Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок). 
Пунктом 1 Розділу І Положення визначено, що кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або оцінювання відповідності судді займаній посаді за визначеними законом критеріями. 
Розділ ІІІ Положення визначає порядок проведення кваліфікаційного оцінювання. 
Кваліфікаційне оцінювання проводиться на підставі заяви судді (кандидата на посаду судді), поданої для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді, або рішення Комісії (пункт 1 Розділу ІІІ Положення). 
Пунктами 35, 36, 37 Розділу ІІІ Положення передбачено, що рішення Комісії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді є підставою для подальшої участі судді (кандидата на посаді судді) у процедурах, передбачених Законом. Рішення Комісії про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді є підставою для припинення подальшої участі судді (кандидата на посаді судді) у процедурах, передбачених Законом. Рішення Комісії про невідповідність судді займаній посаді є підставою для внесення подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією про звільнення судді з посади. 
Оцінюючи викладене вище в сукупності, можна зробити висновок, що процедура кваліфікаційного оцінювання є триваючим у часі явищем, яке має свій початок і кінець, визначений приписами Закону №1402-VIII та Положення. 
Згідно положень пункту 3 Глави І Розділу IV Порядку, учасник іспиту має право, зокрема, на: належні та безпечні умови проведення іспиту; завчасне отримання інформації про програму іспиту, порядок проведення іспиту, час та місце його проведення тощо; ввічливе та неупереджене ставлення до себе; користування іншими правами відповідно до закону та цього Порядку. 
Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» частину другу статті 85 Закону №1402-VIII доповнено четвертим абзацом. Цим абзацом встановлено, що ВККСУ у пленарному складі може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання. 
Вказаний закон набрав чинності 5 серпня 2018 року. 
Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що перегляд Комісією рішень, прийнятих палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання є додатковою гарантією дотримання принципів об`єктивності та повного з`ясування обставин, які визначені у Регламенті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (затверджений рішенням ВККСУ від 13 жовтня 2016 року №81/зп-16 (далі - Регламент). Як випливає з преамбули Регламенту, він визначає порядок роботи Комісії, спрямований на реалізацію повноважень, визначених Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», порядок підготовки, розгляду та ухвалення Комісією рішень, а також інші питання процедурної діяльності Комісії. 
У своїй діяльності Комісія керується Конституцією України, Законом, цим Регламентом та іншими нормативно-правовими актами. Основними засадами діяльності Комісії є: верховенство права, законність, публічність, політична нейтральність, рівність прав учасників засідань, колегіальність ухвалення рішень, незалежність та неупередженість, об`єктивність, повне з`ясування обставин, обов`язковість рішень Комісії, право на оскарження рішень Комісії у передбачених Законом випадках (пункт 1.1. Розділу І Регламенту). 
Враховуючи зазначені вище норми Закону №1402-VIII, Положення, Порядку та Регламенту, можна зробити висновок, що перегляд рішення, прийнятого палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання, може бути ініційовано особою, чиїх прав та інтересів воно стосується, зокрема, учасника кваліфікаційного оцінювання. 
Відтак звернення судді до Комісії на підставі частини другої статті 85 Закону №1402-VIII є реалізацією ним права, передбаченого законом, про перегляд рішення, яке для ВККСУ набуває зворотного обов`язку з реалізації процедури перегляду такого рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Враховуючи, що діяльність Комісії з кваліфікаційного оцінювання судді це триваюча у часі процедура, яка розпочинається відповідним рішенням та закінчується визначеним пунктами 35, 36, 37 Розділу ІІІ Положення рішенням, то реалізація права судді на подання заяви про перегляд рішення колегії, палати щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання, повинна відбутися до винесення одного з рішень: 
•          про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді; 
•          про не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді; 
•          про невідповідність судді займаній посаді.  
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Приймаючи до уваги те, що частиною п`ятою статті 83 Закону №1402-VIII покладено саме на ВККСУ повноваження з затвердження порядку кваліфікаційного оцінювання, то істотним є обов`язок Комісії визначити порядок реалізації положень частини другої статті 85 Закону №1402-VIII з перегляду рішень, прийнятих палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання. 
Така необхідність обумовлена ще й тим, що право на перегляд рішень за наслідком виконаних учасниками іспиту практичних завдань було надано законом до закінчення процедури кваліфікаційного оцінювання, яка визначена Положенням та тривала відносно широкого кола осіб, відносно яких тривала процедура кваліфікаційного оцінювання. 
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Комісії від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18, судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 відмовлено у перегляді рішення ВККСУ від 22 березня 2018 року №59/зп-18 щодо результатів виконаного практичного завдання. У мотивувальній частині оскаржуваного рішення вказано, що підстав для перегляду рішення Комісії про затвердження результатів складеного учасником іспиту практичного завдання не встановлено. 
Колегія суддів звертає увагу, що оскільки згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відмовляючи в перегляді рішення ВККСУ від 22 березня 2018 року №59/зп-18 Комісія повинна була керуватися нормами закону, який визначає підстави для відмови у перегляді відповідних рішень. 
ВККСУ як в мотивувальній, так і в резолютивній частині свого рішення, не вказано жодної підстави, яка визначена законом як така, що надає можливість відмовити в перегляді рішення, прийнятого палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання. 
На невмотивованість оскаржуваного рішення Комісії від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18 також вказує і та обставина, що ВККСУ після набрання чинності положень частини другої статті 85 Закону №1402-VIII не внесла жодних змін до Положення та Порядку, які визначають процедуру кваліфікаційного оцінювання, з метою нормативного врегулювання питання перегляду рішень колегій та палат, визначивши, в тому числі, підстави для відмови в перегляді рішень колегій або палат Комісії. 
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення ВККСУ від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18 є протиправним.
Щодо позовної вимоги про визнання оскаржуваного рішення Комісії нечинним, то колегія суддів прийшла до висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.
За приписами пункту 18 частини першої статті 4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Згідно із пунктами 1 та 2 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
З огляду на вказані приписи КАС України, колегія суддів Верховного Суду прийшла до висновку, що рішення Комісії від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18 про перегляд рішення ВККСУ від 22 березня 2018 року №59/зп-18 щодо результатів виконання практичного завдання у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді є індивідуальним актом, а тому з урахуванням положень пункту 2 частини першої статті 245 КАС України, належним способом захисту прав позивача буде саме його скасування, а не визнання нечинним.
Тому, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання оскаржуваного рішення Комісії від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18 нечинним слід відмовити.
При цьому, з урахуванням положень частини третьої статті 245 та частини четвертої статті 266 КАС України, суд у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За вказаних вимог процесуальних норм, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки рішення Комісії від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18 про відмову судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 у перегляді рішення Комісії №59/зп-18 підлягає скасуванню, то і позовна вимога про зобов`язання Комісії у пленарному складі переглянути рішення від 22 березня 2018 року №59/зп-18, в частині затвердження результату іспиту судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання, підлягає задоволенню, оскільки є безпосередньо пов`язаною з попередньою.
Щодо заявленого позивачем клопотання про вихід судом за межі позовних вимог та скасування рішення Комісії від 26 квітня 2018 року №546/ко-18 про невідповідність судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 займаній посаді, то колегія суддів зазначає, що не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог, оскільки заявленими позивачем позовними вимогами, з урахуванням пункту 2 частини першої статті 5 КАС України, охоплюється ефективний захист порушеного права ОСОБА_1 з боку відповідача, а також скасування вказаного рішення ВККСУ фактично є новою позовною вимогою, однак із заявою у цій справі про збільшення позовних вимог позивач до суду не зверталася.
Крім того, ОСОБА_1 вже зверталася до суду із позовом про скасування рішення Комісії від 26 квітня 2018 року №546/ко-18, однак ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2020 року (справа №9901/559/18) провадження у справі закрито (т. 3 а.с. 179-185).
За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем витрати за подання цього позову у виді судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 241-243, 246, 255, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 5 листопада 2018 року №1940/ко-18 про перегляд рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22 березня 2018 року №59/зп-18 щодо результатів виконання практичного завдання у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді.
Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України у пленарному складі переглянути рішення від 22 березня 2018 року №59/зп-18 в частині затвердження результату іспиту судді Апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 за виконання практичного завдання.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (код ЄДРПОУ: 37316378) сплачений та документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви у справі №9901/26/19 у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                                 О.В.Білоус 
Судді                                                                                                    Н.Є.Блажівська
                                                                                                    І.Л.Желтобрюх
                                                                                                    О.О.Шишов
                                                                                                    Р.Ф.Ханова