УХВАЛА
18 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 826/295/15
адміністративне провадження № К/9901/30031/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 826/295/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення коштів, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), де просила визнати порушення відповідачем її права щодо справедливого суду та володіння своїм майном через неповне та несвоєчасне виконання рішення Європейського суду від 21 лютого 2013 року у справі "ПМП "Фея" та інші проти України", а також стягнути кошти у відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням та протиправною бездіяльністю відповідача в сумі 8946,00 грн та 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
26 березня 2015 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва,  залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від             13 травня 2015 року та постановою Верховного Суду від 07 травня 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 у частині вимог про визнання порушення Міністерством юстиції України права щодо справедливого суду та володіння своїм майном через неповне та несвоєчасне виконання рішення Європейського суду від 21 лютого 2013 року у справі "ПМП "Фея" та інші проти України" залишено без розгляду.
28 березня 2015 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від           13    травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
07 травня 2019 року постановою Верховного Суду скасовано зазначені рішення місцевого та апеляційного судів, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
04 листопада 2019 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  29     липня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 з Міністерства юстиції України 1023,11 грн. (одна тисяча двадцять три гривні                       11 копійок).
Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) моральної шкоди.
У задоволенні решти позову відмовлено.
На вказані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду Міністерство юстиції України подало касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 10     листопада 2020 року.
В касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Подана касаційна скарга відповідача містить виклад обставини справи, цитати нормативних актів, посилання на рішення Європейського суду з прав людини, постанову Пленуму Верховного Суду України, незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідач у касаційній скарзі лише обмежився цитуванням пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, однак ним не викладено підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної приписами вказаної норми КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касацій скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 826/295/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення коштів  - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.     

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Шевцова