КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 381/2164/17
провадження №22-ц/824/9499/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи: представник позивача Стеценко М.В.,
відповідач ОСОБА_1 , який також діє в інтересах ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Решетової Ніни Львівни, правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року /суддя Чернишова Є.Ю./
у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 
 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору припиненим, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся з вимогами про  стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в сумі 38 237, 20 доларів США, а також судові витрати в сумі 14 984, 06 грн.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов, відповідно до якого просить визнати кредитний договір від 20.11.20007 року    №380/1748/07-А припиненим з 14.07.2010 року.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. /т. 1 а.с. 164-172/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ  «Укрсоцбанк» - Решетова Н.Л. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати, задовольнивши вимоги про стягнення заборгованості, вирішити питання стягнення судового збору у розмірі 16 482, 47 грн
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що заставодержателем ПАТ «Укрсоцбанк» не було звернуто стягнення на предмет застави, а саме на транспортний засіб марки HYUNDAI TUCSON, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 також немає жодного рішення суду, яке б підтверджувало факт стягнення предмету застави. ОСОБА_1 надав суду лист з Регіонального сервісного центру в м. Києві від 27.07.2017 року згідно з яким автомобіль був знятий з обліку, а 16.07.2010 року на підставі довідки-рахунку серії КІМ 232086 від 16.07.2010 року, виданої  ТОВ «Корн-Сервіс» був зареєстрований на іншого власника. Для здійснення перереєстрації вказаного вище автомобіля ОСОБА_1 не мав жодних законних підстав, оскільки заставодавець має право відчужувати предмет застави лише за згодою заставодержателя. Реєстраційні дії ОСОБА_1 , щодо транспортного засобу - предмету застави є незаконними і порушують права ПАТ «Укрсоцбанк» як заставодержателя, оскільки ніякої згоди на реалізацію транспортного засобу ПАТ «Укрсоцбанк» не надавав, а рішення суду першої інстанції винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що  20 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», був укладений кредитний договір №380/1748/07-А.
Відповідно до п. 1.1. кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 28435 доларів зі сплатою 11 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 25-го числа кожного місяця згідно графіку з кінцевим терміном повернення останньої його частини в сумі 289 доларів не пізніше 18.11.2014 року, а також дострокового повернення кредиту відповідно до умов договору та/або договорів, забезпечують (забезпечуватимуть) виконання позичальником його обов`язків за договором, та/або чинного законодавства (а.с. 6).
20 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 380/110/07-Пор, відповідно до якого ОСОБА_2 поручається за виконання позичальником ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.
Банк стверджує, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, умови щодо сплати кредиту та відсотків в строк передбачений Договором кредиту не виконуються Відповідачем, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, доданому до позовної заяви, відповідно до якого станом на 07.03.2017 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за кредитом - 19 921,73 дол. США та заборгованості за відсотками - 18 315,47 дол. США.
Відмовляючи у задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для стягнення заборгованості з позичальника відсутні, так як банком реалізовано предмет застави - автомобіль HYUNDAI TUCSON, а тому банк у повній мірі захистив своє порушене право. Щодо стягнення заборгованості з поручителя, то банк пропустив шестимісячний строк звернення до суду з вимогою, як до поручителя, від дня настання строку виконання основного зобов`язання (частина четверта статті 559 ЦК України). 
Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, то суд першої інстанції зазначив, що  ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб судового захисту, так як визнання у судовому порядку кредитного договору припиненим у зв`язку з припиненням зобов`язання законодавством не передбачено. Такого способу захисту не передбачено й умовами кредитного договору, укладеного між сторонами.
Справа вже переглядалась судом апеляційної інстанції.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 01 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» в цій частині задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2017 року у розмірі 28 109,56 доларів США, що складається із: 19 921,73 доларів США - заборгованості за кредитом; 8 187,83 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору припиненим залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи частково позов ПАТ «Укрсоцбанк» та стягуючи з ОСОБА_1   заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 109,56 доларів США, апеляційний суд виходив із того, що банком доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості за кредитним договором, укладеним 20 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , яку останнім не спростовано. При цьому апеляційний суд зазначив, що виручені за рахунок реалізації предмета застави у 2010 році грошові кошти були враховані банком при розрахунку кредитної заборгованості. Суд стягнув кредитну заборгованість у межах строку позовної давності.
Також апеляційний суд погодився із висновками районного суду щодо припинення договору поруки, який укладено з  ОСОБА_2 , оскільки банк не пред`явив до неї вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову в апеляційному порядку не оскаржив.
Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції вказував, що кредитний договір укладено строком до 19 листопада 2014 року, дострокова вимога банком надіслана боржникам 09 червня 2017 року (т. 1, а. с. 15), а з позовом до суду банк звернувся 15 червня 2017 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України).
При цьому, зазначаючи суму, яка стягується з урахуванням вимог статті 257 ЦК України, апеляційний суд взагалі не зазначив періоду, за який стягнуто цю суму, ні розрахунок заборгованості, не зазначив, чи не порушується такий строк щодо щомісячних платежів, які є окремими зобов`язаннями.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу на те, що  ОСОБА_1 протягом усього судового процесу, як у зустрічному позові, так і в запереченнях на позов банку, запереченнях на апеляційну скаргу банку зазначав про неправомірне підвищення банком процентної ставки за кредитом, без його повідомлення, без укладення з ним додаткової угоди, що впливає на розмір кредитної заборгованості.
Апеляційний суд у порушення вимог пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України ці доводи не дослідив.
Отже, апеляційний суд не надав оцінки доводам  про те, що банк в односторонньому порядку, без повідомлення і без укладення з позичальником додаткової угоди до кредитного договору з 01 листопада 2008 року збільшив проценти за користування кредитом з 11,00 % до 13,50 %, що підтверджується розрахунком заборгованості (т. 1, а. с. 18-20), а згідно з пунктом 2.6.1. кредитного договору від 20 листопада 2017 року про намір змінити розмір процентів за надання кредиту, кредитор зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за сім днів до дати їх введення, а також надати для укладення додаткову угоду про внесення змін до цього договору.
Перевірка зазначених обставин може вплинути на розмір кредитної заборгованості, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 грудня 2015 року № 6-2355цс15.
При цьому апеляційному суду при новому розгляді справи необхідно було звернути увагу на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, згідно з яким у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку у тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів вказує на таке.
Протокольною ухвалою апеляційного суду від 14.09.2020 р., за заявою правонаступника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»  -  Акціонерного товариства «Альфа-Банк», його залучено до участі у справі.
20 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави майна № 380/304/07-ЗА, відповідно до якого останній у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань перед банком, що випливають з укладених між сторонами Договору кредиту № 380/1748/07-А на купівлю автотранспортних засобів від 20.11.2007 року та договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1749/АКрЛ від 20.11.2007 року та забезпечення виконання своїх зобов`язань перед заставодержателем, що випливає з Договору, передає в заставу транспортний засіб марки HYUNDAI TUCSON 2.0. Заставна вартість предмета застави 143 600,00 грн., що становить еквівалент 28435,65 доларів США (а.с. 57-61).
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 572 ЦК України).
Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Частинами 1, 2 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором.
Умовами укладеного між сторонами договору застави передбачено, що заставодавець звертає стягнення на предмет застави в один із наступних способів, за своїм вибором: на підставі рішення суду; шляхом набуття права власності на предмет застави; шляхом продажу предмета застави будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; на підставі виконавчого напису нотаріуса; в інший спосіб (п. 4.4 ст.4).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданого відповідачем листа Регіонального сервісного центру в м. Києві від 27.07.2017 року (а.с. 95), автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 14.07.2010 року був знятий з обліку, а 16.07.2010 року на підставі довідки-рахунку серії КІМ 232086 від 16.07.2010 року, виданої ТОВ «Корн-Сервіс» був зареєстрований на іншого власника.
Автомобіль знято з обліку по постанові ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва від 01.07.2010 р.
Доказів, які б спростовували наведені факти позивачем не надано.
Виходячи з наведеного вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором та мав заборгованість, тому, на підставі ст. 589, п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України, ст. ст. 19-20 Закону України «Про заставу», позивач набув право звернення стягнення на предмет застави, яке було реалізовано шляхом відчуження заставного автомобіля.
Окрім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, 01.11.2008 року збільшено процентну ставку за користування кредитним коштами з 11% до 13,5 % /т. 1 а.с.18/.
Відповідно до п. 1.1. договору кредиту №380/1748/07-А процентна ставка становить  11% річних. /т. 1 а.с. 6/
П. 2.6. передбачено право ініціювати збільшення процентної ставки шляхом надання для укладення додаткової угоди до договору.
Договором не передбачено зміни в односторонньому порядку, без повідомлення позичальника, процентної ставки.
Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка Банку, що ОСОБА_1 на погашення основної заборгованості сплачено 24 367, 00 доларів США, відсотків 7 831, 27 доларів США. /т. 2 а.с. 2/
Предмет застави автомобіль HYUNDAI TUCSON, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 реалізовано за 143 600, 00 грн. /т. 2 а.с. 4/
Надаючи розрахунок, позивач розраховує відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 13, 50 %, при цьому жодних додаткових угод щодо узгодження такої процентної ставки не надає.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належного розрахунку, який би враховував повернуті позичальником кошти та відсоткову ставку передбачену кредитним договором, позивачем не надано.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку про законність рішення суду першої інстанції, з урахуванням викладених обставин.
Відмова у зустрічному позові не оскаржується, доводи апеляційної скарги щодо стягнення з поручителя заборгованості, з огляду на те, що порука припинилася, оскільки збільшення процентної ставки за користування кредитом здійснено без згоди поручителя, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшує обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2 відсутні.
Доводи апеляційної скарги, про реалізацію предмета застави без згоди заставодержателя, не відповідають матеріалам справи, оскільки автомобіль знято з обліку у відповідності до постанови ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва від 01.07.2010 р.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Решетової Ніни Львівни, правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»  на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року - залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: