ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1540/19                                    Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.,                                                                                                   
                                                                                                    Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого                                      Кобаля М.І.,
суддів                                               Бужак Н.П., Лічевецького І.О.
при секретарі                                        Хмарській К.І.  
за участю:
представника відповідача:            Глущенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування в частині наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ НП у м. Києві) у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у м. Києві від 15.11.2018 року №1158 о/с в частині призначення полковника поліції ОСОБА_1 заступником начальника Солом`янського управління поліції з посадовим окладом 3450,00 грн. та звільнення його з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми;
- поновити позивача на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у м. Києві;
- зобов`язати ГУ НП у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, починаючи з 15.11.2018 року по день виконання судового рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України,  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції.
Наказом №87  ГУ НП у м. Києві від 15.02.2017 року на начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, полковника поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади та призначено його на посаду оперуповноваженого відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ НП у м. Києві із звільненням з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, цього ж Головного управління.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправним  наказ № 87  ГУ НП у м. Києві від 15.02.2017 року, оскаржив його до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2018 року, в справі № 826/3652/17, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу № 87  ГУ НП у м. Києві від 15.02.2017 року, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП у м. Києві від 15.02.2017 року № 87 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними із торгівлею людьми ГУ НП у місті Києві.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними із торгівлею людьми ГУ НП у місті Києві.
Стягнуто з ГУ НП у місті Києві на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.02.2017 року по 26.02.2018 року у розмірі 112 053 грн. 97 коп.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року в справі № 826/3652/17, апеляційну скаргу ГУ НП у місті Києві задоволено частково.
Змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 23.02.2018 року, викладено четвертий абзац резолютивної частини у наступній редакції: «Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 111 816,11 грн.».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 09.07.2018 року, в справі № 826/3652/17, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ НП у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року.
Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2018 року в справі № 826/3652/17, наказом ГУ НП у м. Києві від 15.11.2018 року №1156 о/с полковника ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми.
Водночас, наказом ГУ НП у м. Києві від 15.11.2018 року №1158 о/с полковника поліції ОСОБА_1 , який перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ), звільнено з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, та призначено його заступником начальника Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з посадовими окладом 3 450,00 грн.(далі по тексту - оскаржуваний наказ).
На попередній посаді оклад позивача становив 3 800,00 грн.
Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним наказом, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, за захистом своїх прав та законних інтересів.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що доводи позивача стосовно неможливості його переміщення на іншу посаду, під час його перебування у відпустці по догляду за дитиною, є необґрунтованими, оскільки перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною не є законодавчо визначеною перешкодою для його переміщення на іншу рівноцінну посаду та не позбавляє його ні роботи (посади), ні заробітної плати.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VIII)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: 02.11.2018 року, тобто станом на момент прийняття оскаржуваного наказу), який є спеціальним законодавчим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Стаття 3 Закону №580-VIII передбачає, що у своїй діяльності поліція керується   Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з ч.1 статті 65 Закону №580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється: 
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби;   за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Згідно з частиною 8 статті 65 Закону №580-VIII, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Як вбачається з оскаржуваного наказу, полковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Солом`янського управління поліції, звільнивши його з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 65 Закону №580-VIII.
Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала доповідна записка заступника начальника ГУ НП України у м. Києві - начальника кримінальної поліції полковника поліції Стрижака В.О. від 14.11.2018 року №7998/125/03/26-2018 (а.с.63-67).
Зі змісту вказаної доповідної записки, вбачається, що начальнику управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, полковнику поліції ОСОБА_1 31.01.2017 року Прокуратурою міста Києва повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України. 
Починаючи з 21.04.2017 року по 11.06.2019 року ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною. 
Також, заступником начальника ГУ НП України у м. Києві - начальника кримінальної поліції полковника поліції Стрижаком В.О. у доповідній записці зазначено, що починаючи з 26.07.2017 року посаду начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у м. Києві обіймає полковник поліції Сотніков С.В. , який за період проходження служби зарекомендував себе висококваліфікованим спеціалістом, який володіє високим почуттям відповідальності за доручену справу, має добру теоретичну підготовку та достатній практичний досвід практичної роботи. 
У зв`язку з необхідністю виконання покладених на поліцію міста Києва завдань, забезпечення позитивного впливу на зниження криміногенної обстановки в місті Києві,  висловлено пропозицію призначити полковника поліції ОСОБА_1 , поновленого на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ Національної поліції у м. Києві на рівнозначну посаду заступника начальника Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві.
Закон №580-VIII, який є спеціальним у спірних правовідносинах, не містить визначення поняття «рівнозначна посада».
У свою чергу визначення рівнозначної посади міститься в Законі України «Про державну службу» та відповідно до статті 2 цього Закону означає посаду державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.
Так, за змістом статті 51 Закону України «Про державну службу», посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.
Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 статті 65 Закону №580-VIII, посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.
Так, судом першої інстанції взято до уваги, що наказом Національної поліції України від 04.12.2015 року №142 «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» затверджено Перелік посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань   (далі по тексту - Перелік).
Позивач обіймав посаду начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, ГУ Національної поліції у м. Києві, якій, згідно Переліку, відповідає спеціальне звання «полковник поліції».
У свою чергу, посада на яку був переміщений позивач - заступника начальника Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, якій, згідно Переліку, також відповідає спеціальному званню «полковник поліції».
Згідно з розділом ІІІ «Апарати головних управлінь Національної поліції» Переліку, посадам «Перший заступник начальника Головного управління, заступник начальника Головного управління, начальник управління (при штатній чисельності не менше 30 одиниць)» відповідає спеціальне звання «полковник поліції».
При цьому, згідно з розділом ІV «Управління, відділи, відділення поліції» Переліку, посадам «Начальник управління поліції, перший заступник (заступник) начальника управління поліції, начальник відділу поліції (з обслуговування 2-х і більше адміністративно-територіальних одиниць, при штатній чисельності не менше 150 одиниць)» відповідає спеціальне звання «полковник поліції».
Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що посада, яку обіймав позивач, та посада, на яку його призначено відповідно до оскаржуваного наказу, не є рівнозначними. 
Так, спеціальне звання, яке відповідає вказаним посадам, є однаковим, проте, зазначене не спростовує переміщення позивача на посаду, яка є нерівнозначною, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 13 Закону № 580-VIII встановлено, що систему поліції складають:
1) центральний орган управління поліцією;
2) територіальні органи поліції.
Відповідно до п. 8 ч. 10 ст. 65 Закону № 580-VIII поліцейський, зокрема, може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», розмір посадового окладу начальника управління поліції, відділу поліції у місті Києві складає 3800 грн. (додаток № 7 «Схема посадових окладів поліцейських управлінь, відділів (відділень) поліції), у той же час, як розмір посадового окладу заступника начальника управління поліції, відділу поліції у місті Києві складає 3450 грн. (додаток № 7 «Схема посадових окладів поліцейських управлінь, відділів (відділень) поліції).
Крім того, юрисдикція управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у місті Києві розповсюджується на територію всього міста Києва, у той же час юрисдикція Солом`янського управління поліції обмежується виключно адміністративними межами Солом`янського району міста Києва.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що при переміщенні позивача на іншу посаду відповідачем не дотримано вимоги пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII, адже переведення ОСОБА_1 було здійснено на посаду, яка не є рівнозначною не за розміром посадового окладу, не за територіальною юрисдикцією підрозділу поліції.
Щодо посилань відповідача на те, що переміщення позивача по службі на рівнозначну посаду було здійснено керівництвом для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, що узгоджується з доповідною запискою заступника начальника ГУ НП України у м. Києві - начальника кримінальної поліції полковника поліції Стрижака В.О., колегія суддів зазначає, що в даному випадку, на підставі вищезазначених висновків суду, відповідачем здійснено переведення на посаду, яка не є рівнозначною, а тому таке переведення в інтересах служби не може порушувати особисті інтереси позивача.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не дотримано порядок переведення позивача на іншу посаду, оскільки позивач знаходився у декретні відпустці по догляду за дитиною, і його переведення відбулося без його згоди. 
Так, Закон України «Про відпустки»    встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України (ч.1 ст. 1 Закон України «Про відпустки»).
Правовими положеннями ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що право на відпустки забезпечується:
- гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;
- забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Тобто, законодавчими нормами особі гарантується збереження її посади на період перебування у відпустці.
З огляду на регулювання спірних правовідносин спеціальними нормами законодавства, виключенням є ч. 4 статті 68 Закону №580-VIII, яка регламентує, що перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.
Між тим, в даному випадку, скорочення посади позивача, внаслідок реорганізації, не відбулося, а тому керівництвом позивача протиправно здійснено звільнення з займаної посади в період перебування останнього у відпустці по догляду за дитиною та призначення на іншу осаду, на підставі оскаржуваного наказу № 1158 о/с від 15.11.2018 року.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний наказ ГУ НП у м. Києві від 15.11.2018 року №1158 о/с є протиправним та підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на зазначене, задоволенню також підлягає похідна позовна вимога про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у м. Києві.
Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що позовна вимога про  зобов`язання ГУ НП у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, починаючи з 15.11.2018 року по день виконання судового рішення не підлягає задоволенню, оскільки апелянт перебував у відпустці по догляду за дитиною станом на момент винесення оскаржуваного наказу і посадові обов`язки не виконував, відповідно заробітна плата останньому не нараховувалась.
Таким чином, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою частково задовольнити адміністративний позов. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -      

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування в частині наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити  певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.11.2018 року №1158 о/с в частині призначення полковника поліції ОСОБА_1 заступником начальника Солом`янського управління поліції з посадовим окладом 3450,00 грн. та звільнення його з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми.
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними із торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             І.О. Лічевецький

Повний текст виготовлено 03.11.2020 року