ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 923/16/20	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
 головуючого судді Савицького Я.Ф.,
            суддів Діброви Г.І.,
                                                         Принцевської Н.М.,
секретар судового засідання – Бебик А.М.
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Єрашов І.Є., в порядку самопредставництва;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Херсонської області 
від 04 червня 2020 року (повний текст підписано 18.06.2020р.)
по справі № 923/16/20
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
до відповідача: Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль”
про стягнення 108 178 831,23 грн., -

суддя суду першої інстанції:  ОСОБА_1 час та місце винесення рішення: 04.06.2020р., м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суд Херсонської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 07.10.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України» (далі – позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль” (далі – відповідач, АТ «Херсонська ТЕЦ») про стягнення про стягнення 108 178 831,23 грн., з яких 81 090 473,45 грн. - основного боргу, 3 737 100,76 грн. - 3% річних, 7 533 399,00 грн. - інфляційних втрат та 15 817 858,02 грн. – пені.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу від 22.09.2017р. №2003/1718-ЕЕ (далі – Договір) щодо повної та своєчасної оплати за переданий газ за листопад та грудень 2017 року, січень, лютий та березень 2018 року.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 04.06.2020р. у справі №923/16/20 (суддя Соловйов К.В.) позовні вимоги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” задоволені частково.
Стягнуто з стягнуто з Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 81 090 473,45 грн. основної заборгованості, 7 908 929,01 грн. пені, 3 737 100,76 грн. річних, 7 533 399,00 грн. інфляційних втрат та 336 175,00 грн. компенсації по сплаті судового збору. 
У задоволенні позовних вимог щодо стягнення 7 908 929,01 грн. пені відмовлено.
У вказаному рішенні Господарський суд Херсонської області дійшов висновку про доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором постачання природного газу від 22.09.2017р. №2003/1718-ЕЕ в частині повної та своєчасної оплати газу.
При цьому, місцевий господарський суд врахував часткове погашення відповідачем основної заборгованості; що стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем відповідного зобов`язання; що докази понесення позивачем збитків у значному розмірі, внаслідок порушення відповідачем строку виконання грошових зобов`язань з Договору №2003/1718-ЕЕ від 22.09.2017р., у матеріалах справи відсутні.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на відсутність досліджень місцевим судом усіх істотних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 04.06.2020р. у справі №923/16/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 7  908 929,01 грн. і прийняти нове рішення у цій частині, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” щодо стягнення з Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль” на користь позивача пені у сумі 7  908 929,01 грн. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Херсонської області у частині зменшення судом розміру пені прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема статті 233 Господарського кодексу України, статей 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України та без дослідження всіх істотних обставин справи.
Посилаючись на постанову ВС від 04.05.2018р. у справі №908/1453/14 та постанову ВС від 12.06.2018р. у справі №922/1010/16 скаржник звертає увагу, що зменшуючи розмір пені, суд мав урахувати не лише майнові, але й інші інтереси зазначених сторін; що судом першої інстанції не було враховано інтереси позивача, а важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. 
Позивач вказує, що сторони при підписанні Договору визначили, що за неналежне виконання умов останнього на відповідача буде покладено відповідальність згідно з умовами Договору. Окрім того, боржник не звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин. 
Крім того, АТ «НАК “Нафтогаз України” вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими порівняно із невиконаним зобов`язанням за Договором постачання природного газу, у зв`язку з чим, Господарський суд Херсонської області не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 Цивільного кодексу України.
Також в обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі, Позивач зазначає, що відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.
Більш детально доводи Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2020  р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Херсонської області від 04.06.2020  р. у справі №923/16/20 та призначено розгляд справи на 07.10.2020р. о 10:30 год.
20.08.2020р. від Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яким відповідач не погоджується з її доводами та просить у задоволенні останньої відмовити повністю.
05.10.2020р. від Акціонерного товариства “Херсонська теплоелектроцентраль” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 07.10.2020р., в режимі відеоконференції, проведення якої відповідач просив доручити Господарському суду Херсонської області (73000, м. Херсон, вул. Театральна, 18).
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 05.10.2020р. наведену заяву АТ “Херсонська теплоелектроцентраль” задоволено.
07.10 2020р. від позивача до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника АТ «НАК «Нафтогаз України», що було враховано судовою колегією.
У судовому засіданні 07.10.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Матеріали справи свідчать, що 22.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (на теперішній час має назву - Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" (на теперішній час має назву - Акціонерне товариство “Херсонська теплоелектроцентраль") (споживач) укладено договір постачання природного газу №2003/1718-ЕЕ, відповідно до якого споживачу передано природний газ на загальну суму 163 977 600,06 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (а.с. 30-34).
Відповідно до п. 1.2. Договору газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва електричної енергії.
Згідно з п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу, при цьому, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Частиною 2 п.6.3. Договору сторони визначили, зокрема, що в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1. даного договору.
Пунктом 6.4. Договору встановлено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;
3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості.
У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати (п. 8.2 Договору).
За пунктом 10.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.
Відповідно до п.12.1. Договору останній набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017р. до 31.05.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (за п.12.1 в редакції додаткової угоди від 18.04.2018 № 1).
Даний Договір підписаний обома сторонами без зауважень та скріплений відповідними печатками сторін.
Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, отже, не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору, що не спростовується відповідачем та вбачається з виписки по операціям згідно Договору за період з 01.10.2017 року по 31.07.2019 року, яка наявна у матеріалах справи (а.с. 36-37).
За обліком АТ “НАК “Нафтогаз України” станом на 31.07.2019р. заборгованість відповідача з оплати природного газу, який відповідач отримав від позивача на підставі Договору №2003/1718-ЕЕ від 22.09.2017р. постачання природного газу, становить 81 090 473,45 грн. Доказів сплати (повної або часткової) сторонами до суду не надано, у зв`язку з чим, АТ “НАК “Нафтогаз України” здійснив нарахування штрафних санкцій та звернувся до суду з відповідним позовом.
Детальний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат наявний в матеріалах справи (а.с. 13-17).
З матеріалів справи вбачається, що у процесі розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені на 50%, з огляду на скрутний фінансовий стан АТ «Херсонська ТЕЦ”.
В обґрунтування поданого клопотання про зменшення розміру пені АТ «Херсонська ТЕЦ» зазначило про те, що 99% акцій товариства належить державі. При цьому, природний газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, якою опалюється більша частина обласного центру - м. Херсона. Споживачами теплової енергії, яку виробляє товариство, є споживачі категорії “населення”, а також - медичні та освітні заклади, які невчасно та не в повному обсязі розраховуються за надані послуги, внаслідок чого відповідач має значну дебіторську заборгованість (на 01.01.2020 загальний розмір дебіторської заборгованості складає 171,01 млн. грн., з яких 162,02 млн. грн. заборгованості населення, 0,39 млн. грн.  заборгованості бюджетних організацій та установ, 8,35 млн. грн. заборгованості інших споживачів, й розмір дебіторської заборгованості має негативну динаміку.
Фінансовим результатом господарської діяльності відповідача за дев`ять місяців 2019 року є збиток. Специфіка виробничої діяльності відповідача полягає у неможливості застосувати до боржників такий засіб впливу, як припинення постачання послуг. При цьому, відповідач постійно вживає заходи щодо зниження розміру цієї заборгованості, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. 
Відповідач зазначив, що неналежне виконання останнім грошового зобов`язання за Договором від 22.09.2017р. №2003/1718-ЕЕ спричинене не зловживанням відповідача своїми правами, а об`єктивними обставинами, що унеможливили вчасну оплату заборгованості. 
Водночас, місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «НАК «Нафтогаз України» відповідач (АТ «Херсонська ТЕЦ») не належить до основних боржників позивача (виходячи з розміру заборгованості за природний газ).
Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні докази того, що внаслідок несвоєчасного виконання, саме АТ «Херсонська ТЕЦ», АТ «НАК «Нафтогаз України» зазнав збитків у розмірі, що відповідає, значним фінансовим санкціям, які заявлено до стягнення з відповідача. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені та стягнення її в сумі 7 908 929,01 грн., з чим не погодився позивач, оскарживши в цій частині рішення в апеляційному порядку.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Оскільки подання апеляційної скарги зумовлено незгодою АТ “НАК “Нафтогаз України” зі зменшенням судом першої інстанції суми пені, що була нарахована позивачем та вимогою останнього змінення рішення Господарського суду Херсонської області від 04.06.2020р. по справі №923/16/20 лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 7 908 929,01 грн., апеляційна колегія зазначає, що переглядає відповідне рішення саме у частині зменшення на 50% суми пені з заявленої суми 15 817 858,02 грн. до 7 908 929,01 грн.
Також, апеляційний суд звертає увагу, що іншу частину судового рішення Господарського суду Херсонської області від 04.06.2020р. не оскаржує жодна зі сторін.
Статтею 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України, яка співвідноситься з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за ч.1 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписами ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін у Договорі, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Як зазначалось вище, пунктом 8.2. Договору встановлено зобов`язання відповідача у разі порушення п.6.1. цього Договору, оплати постачальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Враховуючи встановлення місцевим господарським судом факту несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок пені, сума якої становить 15 817 858,02 грн. вважає, що розрахунок є правильним, зробленим відповідно до умов Договору та на підставі погодженої сторонами процентної ставки, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.
При цьому, відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, в якому АТ «Херсонська ТЕЦ» просило зменшити заявлену до стягнення суму пені на 50%.
Частинами 2, 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Наведена норма кореспондує з положенням статті 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та обставин справи у їх сукупності.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Також, судова колегія зазначає, що зі і змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.
Зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки фактичних обставин справи та наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, наявним у матеріалах справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.07.2018р. у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018р. у справі № 903/827/17, від 30.08.2018р. у справі № 925/1587/17, ухвалі Верховного суду від 10.04.2019р. у справі 918/568/18, а також, у пункті 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто - сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Судова колегія звертає увагу на те, що АТ «Херсонська ТЕЦ» є організацією, яка використовує газ не для власних потреб. АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» є стратегічно важливим та соціально значимим підприємством міста Херсон, оскільки забезпечує централізованим теплопостачанням житлові будинки та квартири, школи, дошкільні заклади, лікарні, установи і організації, що фінансуються з державного бюджету, а також інші об`єкти. Виробництво електричної енергії, є основним видом діяльності відповідача, що підтверджується даними статистичної звітності АТ «Херсонська ТЕЦ» (а.с.57-58). Іншого предмету діяльності підприємство не має та здійснює лише зазначений вище вид діяльності.
Крім того, у матеріалах справи містяться фінансові відомості АТ “Херсонська ТЕЦ», відповідно до яких станом на 01.01.2020р. загальний розмір дебіторської заборгованості відповідача складає 171,01 млн. грн., з яких 162,02 млн. грн. - заборгованості з оплати послуг населенням, 0,39 млн. грн. - заборгованості бюджетних організацій та установ, 8,35 млн. грн. - заборгованості інших споживачів (а.с.56-58), що є, в свою чергу, підтвердженням відсутності прибутку та наявності витрат, які перевищують доходи відповідача.
Місцевим господарським судом встановлено, що станом на 30.09.2019 розмір збитків АТ «Херсонська ТЕЦ» становить 23,843 млн. грн.
Також, судова колегія враховує, що специфіка виробничої діяльності відповідача полягає у неможливості застосувати до боржників такий засіб впливу, як припинення постачання послуг. При цьому, відповідач постійно вживає заходи щодо зниження розміру цієї заборгованості, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б вказували на понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану ТА «НАК «Нафтогаз України» саме в результаті порушення відповідачем умов Договору постачання природного газу від 22.09.2017р. №2003/1718-ЕЕ. 
Водночас, судова колегія звертає увагу, що апелянтом оскаржено стягнення штрафних санкцій, що, в свою чергу, не є основним доходом АК «Нафтогаз України» і не може впливати на його господарську діяльність.
Також, судова колегія зазначає, що в межах розгляду даної справи, якою розглядались, зокрема, вимоги АК «Нафтогаз України» про стягнення штрафних санкцій з АТ «Херсонська ТЕЦ» за Договором постачання природного газу від 22.09.2017р. №2003/1708-ЕЕ, позивачем вже було застосовано до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, пені та інфляційних нарахувань, що в певній мірі компенсує збитки позивача та забезпечує баланс інтересів сторін.
Таким чином, апеляційна колегія вказує, що стягнення зазначеної позивачем у відповідному позові суми пені в повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.
За наведених обставин правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Судовою колегією відхиляються посилання АК «Нафтогаз України» на невстановленість місцевим судом винятковості обставин та неправильного застосування ст.233 Цивільного кодексу України, адже зауваження апелянта відносно недостатності обґрунтування з боку суду підстав зменшення нарахованих санкцій носять оціночний характер.
Крім того, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд першої інстанції врахував, що АК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у зв`язку з чим, господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені лише на 50%.
Слід зазначити, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені частково, свідчить про те, що суд, з дотриманням принцип розумного балансу між інтересами сторін та врахуванням обставини справи, в однаковій мірі врахував матеріальний стан та інтереси як позивача, так і відповідача, що співвідноситься з аналогічною правовою позицією, яка знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019р. у справі №761/26293/16-ц.
Наведеним спростовується посилання АТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при зменшенні пені не врахував інтереси позивача. 
Доводи апеляційної скарги про те, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки не було єдиним мотивом для задоволення такого клопотання, а оцінено в сукупності з іншими обставинами.
Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі №908/1453/14, то колегія суддів зазначає, що вказана постанова не спростовує висновки суду першої інстанції, а лише містить правовий висновок суду касаційної інстанції щодо застосування відповідних норм права, якому відповідає оскаржуване рішення у даній справі. 
Судова колегія зазначає, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі № 918/116/19.
Окремо, судова колегія звертає увагу, що зменшення судом розміру пені через відсутність у відповідача необхідних коштів не є звільненням боржника від відповідальності, оскільки зі змісту ст. 219 Господарського кодексу України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності, порядок і умови зменшення розміру та звільнення від відповідальності, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, а не звільненням його від відповідальності.
Апеляційний суд зауважує, що присуджені до стягнення штрафні санкції є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим доходить висновку, що зменшення розміру неустойки у цій справі не призвело до нівелювання самого значення штрафу як відповідальності за порушення Відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених Договором) отримання плати за поставлений газ.
Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено відсутність завданих збитків позивачу зі сторони відповідача, враховано майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, ступінь виконання відповідачем зобов`язання, а також інші обставини які унеможливлювали належне виконання відповідачем умов Договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру пені на 50%.
Інші доводи апелянта, що викладені в апеляційній скарзі, висновок суду першої інстанції не спростовують та, з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Відтак, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 04.06.2020р. у справі №923/16/20 -  без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови підписаний 08.10.2020р.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Діброва Г.І.

Суддя                                                                                          Принцевська Н.М.