Постанова
Іменем України
 
22 жовтня 2020 року                                                                              
м. Київ
 
справа № 639/2755/19
провадження № 51-3116км20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                      ОСОБА_1 ,
судді:                                                            ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання    ОСОБА_4 ,
 
учасники судового провадження:
прокурор                                         ОСОБА_5 ,
захисник                                          ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 травня 2020 року у кримінальному провадженні
 
стосовно  ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
 
І. Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Вимогою прокурора до Верховного Суду (далі – Суд) є скасування постановленої стосовно ОСОБА_7 ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Цю вимогу мотивує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, а саме положень ст. 69 КК України, що призвело до призначення засудженому покарання, невідповідного тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу через м`якість. У свою чергу вказане неправильне застосування кримінального закону, що було оспорено прокурором до суду апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України залишилось без належної перевірки.
 
Вимогою захисника ОСОБА_6 до Суду є зміна ухвалених стосовно ОСОБА_7 вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду із звільненням засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Захисник свою вимогу мотивує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, невідповідного тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та неврахуванням повною мірою даних про особу засудженого, які свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
 
II. Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги
Прокурор у засіданні суду касаційної інстанції не підтримав касаційної скарги прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.
Захисник, який брав участь у засіданні Суду в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора та просив задовольнити подану ним касаційну скаргу щодо пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.
 
III. Зміст оскаржуваних судових рішень та обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п’ять років із конфіскацією майна.
Цим вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.
 
Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2020 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_7 – без зміни.
 
Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
ОСОБА_7 07 березня 2019 року приблизно о 12-й годині перебував у приміщенні офісу ТОВ «КФ.ЮА», розташованого за адресою: вул. Полтавський Шлях, 149-Д, м. Харків, де помітив у приміщенні офісу раніше йому не знайому ОСОБА_8 , яка працює на посаді менеджера з видачі кредитів, і вирішив вчинити розбійний напад стосовно останньої, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, з використанням як знаряддя злочину наявного в нього ножа.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 спочатку наблизився до ОСОБА_8 , тримаючи належний йому ніж у руці, надалі, оцінивши ситуацію, що склалася, та бажаючи досягти злочинного результату, погрожуючи ОСОБА_8 застосуванням наявного у нього ножа, використовуючи явну фізичну перевагу, з метою придушення волі останньої до можливого спротиву, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечним для її життя та здоров`я, шляхом прикладання колото-ріжучої частини ножа до обличчя, примусив потерпілу, яка сприйняла зазначену погрозу як реальну, відкрити касовий апарат, в якому, на його думку, могли знаходитися грошові кошти, належні юридичній особі ТОВ «КФ.ЮА».
При цьому ОСОБА_7 , упевнившись у тому, що ОСОБА_8 , яка реально сприйняла погрозу застосування вказаного ножа, не спроможна чинити йому будь-який опір, продовжуючи погрожувати останній ножем, примусив її відчинити наявним у неї ключем замок касового апарата (реєстратора розрахункових операцій), де зберігались грошові кошти, та, діючи умисно, з корисливих мотивів, здійснив проникнення до сховища, яким слід вважати вказаний апарат, і відкрито заволодів належними ТОВ «КФ.ЮА» грошовими коштами на загальну суму 7 800 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на відкрите викрадення грошових коштів ТОВ «КФ.ЮА», поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я працівника вказаного суб`єкта підприємницької діяльності.
Після цього ОСОБА_7 , звернувши на свою користь грошові кошти, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ними на власний розсуд.
У результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав потерпілій стороні, юридичній особі ТОВ «КФ.ЮА», матеріальної шкоди на суму 7800 грн.
Вказані дії  ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та поєднаний з проникненням у сховище.
 
IV. Норми процесуального права, правильність застосування яких оспорюється до Верховного Суду
Кримінальний кодекс України
Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
Стаття 69. Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом
Частина 1. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
 
Кримінальний процесуальний кодекс України
Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
 
V. Мотиви, з яких виходив Верховний Суд при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався
Прокурор у поданій ним касаційній скарзі наголошує на неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 69 КК України. Вважає, що вказане також призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, невідповідного тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу через м’якість.
Ці доводи Суд відхиляє, а тому залишає касаційну скаргу прокурора без задоволення, виходячи з такого.
 
За частиною 1 ст. 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
 
Отже, для застосування положень ст. 69 КК України суд має встановити кілька обставин, які пом`якшують покарання та водночас істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та відповідно мотивувати прийняття саме такого рішення.
 
Санкція ч. 3 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.
 
Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 69 КК України, призначив покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в цій санкції, а саме у виді позбавлення волі на строк п`ять років із конфіскацією майна.
 
Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував, що вчинений ОСОБА_7 злочин є особливо тяжким. Зважив суд і на дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався; працює на заводі слюсарем зі складання металевих конструкцій; має постійне місце проживання та реєстрації; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має на утриманні трьох неповнолітніх дітей; за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно; має подяку за благодійну допомогу від комунального підприємства.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого  ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнав щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину внаслідок тяжких особистих обставин.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого  ОСОБА_7 , передбачених ст. 67 КК України, судом не було встановлено.
 
Таким чином, встановлені судом кілька обставин, які пом`якшують покарання та водночас істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття, повне добровільне відшкодування завданого збитку (7800 грн на користь товариства) та збіг тяжких сімейних обставин, та з урахуванням особи винного були достатніми підставами для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України. 
 
Рішення суду першої інстанції про застосування до призначеного основного покарання положень ст. 69 КК України є достатньо мотивованим.
 
Втім, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, що є умисним особливо тяжким, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення  ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів та досягнення цілей покарання щодо нього в цілому є неможливим без реального відбування покарання в установі виконання покарання.
Суд касаційної інстанції також враховує, що тих даних про особу ОСОБА_7 , які б не були враховані судами, у касаційній скарзі захисник не наводить.
 
Верховний Суд також не встановив нових даних про особу засудженого або інших істотних обставин, достатніх для застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
 
За обставинами кримінального провадження вбачається, що злочин ОСОБА_7 не вчинив раптово: йому було відмовлено в наданні кредиту, тому він вирішив заволодіти грошовими коштами таким чином.
 
З урахуванням обставин вчинення особливо тяжкого злочину необґрунтовано вважати призначене покарання невідповідним через суворість, як вказує захисник, у зв`язку з незастосуванням положень ст. 75 КК України.
 
Разом з тим Суд погоджується з доводами касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі через суворість у зв`язку з незастосуванням судами положень ст. 69 КК України, а тому задовольняє скаргу захисника частково з огляду на таке.
 
З положень ч. 2 ст. 69 КК України вбачається, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.
 
Судом першої інстанції були встановлені достатні та вагомі підстави до застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, зокрема те, що злочин ОСОБА_7 вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних обставин (заволодівши під час розбійного нападу 7 800 грн, одразу 7 000 грн з них витратив на погашення кредиту, який оформила його цивільна дружина у зв`язку з онкологічним захворюванням її батька). 
 
З огляду на викладене призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна Суд визнає немотивованим та приймає рішення про зміну оскаржуваних судових рішень у цій частині шляхом пом`якшення покарання із застосуванням положень ч. 2 ст. 69 КК України до додаткового покарання.
 
Апеляційні скарги прокурора та захисника за змістом та вимогами аналогічні їхнім касаційним скаргам. Апеляційний розгляд було проведено згідно з положеннями кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
VI. Висновки Верховного Суду по суті вимог касаційних скарг
Призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до основного покарання є домірним вчиненому, не встановлено підстав вважати його невідповідним тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого через м`якість, як і не встановлено Судом підстав вважати призначене покарання без звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України надмірно суворим.
 
Водночас, з урахуванням встановлених судами обставин вчиненого злочину, обставин, які пом`якшують покарання, Суд дійшов висновку про застосування положень ч. 2 ст. 69 КК України до додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке підлягає виключенню з оскаржуваних судових рішень.
 
Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 438, статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
 
у х в а л и в:
 
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 травня 2020 року у кримінальному провадженні стосовнозасудженого ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.
Пом’якшити засудженому ОСОБА_7 призначене покарання, застосувавши ст. 69 КК України до додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України на строк п’ять років без конфіскації майна.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                            ОСОБА_3