ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  46/603 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О. А. - головуючий, Стратієнко Л. В., Студенець В. І.,

за участю секретаря судового засідання - Черненка О. В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - Мануілова Я. І.,
Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"  - Ербелідзе А. О.,
Компанія "Momentum Interprises (Eastern Europ) 
Limited", Лімассол Кіпр  - не з`явився,
Кабінет Міністрів України - не з`явився,
Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Климюк В. Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019
(головуючий - Тарасенко К.В., судді Євсіков О.О., Шаптала Є.Ю.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011
(суддя Омельченко Л.М.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Компанія "Momentum Interprises (Eastern Europ) Limited", Лімассол Кіпр, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача 1) Кабінет Міністрів України, 2) Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИВ:

1.          У зв`язку з перебуванням судді Губенко Н. М. на лікарняному склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 12.11.2020, який наявний в матеріалах справи.

Короткий зміст позовних вимог і заперечень

2.          Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до суду з позовом до Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору зберігання природного газу № 658/10/ін. від 05.05.2010 у запропонованій позивачем редакції.

3.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства, ухиляється від оформлення договірних відносин щодо зберігання природного газу, видобутого позивачем за договором № 999/97 про спільну діяльність від 24.12.1997 в січні - березні 2008 та в січні - березні 2010 року, який був переданий в газотранспортну систему відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 у справі №46/603, позовні вимоги задоволено. Визнано укладеним договір № 658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010 між ВАТ "Укрнафта", як учасником договору про спільну діяльність №999/97 від 24.12.1974 між ВАТ "Укрнафта" й Компанією "Momentum Interprises (Eastern Europ) Limited", та ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

5.          Справа у суді апеляційної інстанції розглядалась неодноразово. За результатом нового розгляду даної справи постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 залишено без змін.

6.          Суди мотивували свої висновки тим, що відповідач безпідставно ухиляється від укладення з позивачем договору зберігання природного газу, видобутого позивачем у січні - березні 2008 року та у січні - березні 2010 року, та переданого у газотранспортну систему відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги  та узагальнення їх доводів

7.          Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 16.01.2020 АТ "Укртрансгаз" та 22.01.2020 АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулись з касаційними скаргами, у яких просять рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

8.          Касаційні скарги мотивовані тим, що: суди попередніх інстанцій: безпідставно не врахували, що позивачем не було направлено на адресу відповідача будь-якої пропозиції щодо укладення договору зберігання природного газу в редакції прохальної частини позовної заяви, що призвело до неправильного застосування ст. 641 ЦК України, ст. 180, 181 ГК України та порушення норм процесуального права, а саме ст. 73- 77 ГПК України; суди дійшли помилкового висновку про підтвердження факту передачі позивачем відповідачу природного газу в обсягах, зазначених у проекті спірного договору; суд апеляційної інстанції безпідставно та необґрунтовано послався на судові рішення у справі № 32/290 та у справі №42/392.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

9.          ПАТ "Укрнафта" та Компанія "Momentum Interprises (Eastern Europ) Limited"  подали відзиви на касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз", у яких просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.

10.          Від АТ "Укртрансгаз" до суду касаційної інстанції надійшли пояснення щодо касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

11.          Відповідно до даних Національної комісії регулювання електроенергетики України (станом на момент виникнення спірних правовідносин) єдиним підприємством на материковій території України, яке має ліцензію на право провадження господарської діяльності зі зберігання природного газу в підземних сховищах газу, які знаходяться на його балансі, є ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України».

12.          06.05.2010 ВАТ «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу (філії) Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» як управляючим за договором № 999/97 про спільну діяльність від 24.12.1997, листом № юр/2061 від 05.05.2010 направлено відповідачу проект договору №658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010.

13.          Даний лист та проект договору відповідач отримав 11.05.2010, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

14.          Відповідач договір зберігання природного газу № 658/10/ін від 05.05.2010 не підписав, протокол розбіжностей не склав, відмови від договору позивачу не надіслав.

15.          У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати укладеним договір зберігання природного газу №658/10/ін від 05.05.2010 в редакції проекту договору, викладеного у прохальній частині позовної заяви.

16.          Згідно з п. 2.1 проекту договору № 658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010 (викладеного у прохальній частині позовної заяви): поклажодавець на підставі цього договору передає зберігачу газ на зберігання в обсязі 26532,726 тис. м. куб., з яких:
2.1.1. 16495,952 тис. м. куб. природного газу, що видобутий у січні - березні 2008 року та переданий в газотранспортну систему та який поклажодавець планує передати на зберігання в ПСГ;
2.1.2.  10036,774 тис. м. куб. природного газу, що видобутий у січні - березні 2010 року та переданий в газотранспортну систему та який поклажодавець планує передати на зберігання в ПСГ;
2.1.3. інші обсяги газу, які поклажодавець планує видобути та передати зберігачу для зберігання в ПСГ протягом дії даного договору та/або прийняти від третіх осіб.

17.          Згідно з проектом договору від 05.05.2010 (викладеного у прохальній частині позовної заяви) вартість послуг зберігача за зберігання природного газу визначено згідно з нормативно-правовим актом, яким встановлені тарифи на послуги відповідача, а саме, відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України «Про затвердження тарифу на послуги з зберігання природного газу у підземних сховищах газу для ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» від 11.05.2006 № 575.

18.          У запропонованому у прохальній частині позовної заяви проекті строк дії договору встановлений: в частині зберігання газу - до 15.04.2011, в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання позивачем своїх зобов`язань за даним договором.

Позиція Верховного Суду

19.          Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наступне.

20.          Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

21.          Відповідно до положень ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами (частина 1). Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (частина 2). Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (частина 3). За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (частина 4).

22.          Примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 ГК України та статтею 648 ЦК України.

23.          Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше. 

24.          Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору. У разі вирішення судом переддоговірного спору з дотриманням вказаних вимог днем укладення договору вважається день набрання чинності відповідним рішенням суду, враховуючи, що в такому випадку договірне зобов`язання між сторонами виникає саме на підставі судового рішення. 

25.          Аналізуючи положення Господарського кодексу України, Закону України «Про трубопровідний транспорт», Закону України «Про нафту і газ», Закону України «Про природні монополії», а також, Ліцензійних умов провадження господарської діяльності із зберігання природного газу, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2010 № 8, суди встановили, що для зберігання природного газу обов`язковим є укладення договору з належним зберігачем, що має відповідну ліцензію, яким, у даному випадку, є відповідач.

26.          Вимога забезпечення рівних прав доступу до підземних сховищ газу включає в себе забезпечення доступу до підземних сховищ газу як такого, обов`язковість укладання договору зберігання природного газу для відповідача із позивачем як споживачем його послуг зумовлюється законодавчими приписами, а саме як ч. 6 ст. 179 Господарського кодексу України, так і ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України. Тобто, позивач вправі передавати газ в газотранспортну систему (далі - ГТС) та на зберігання в підземні сховища газу (далі - ПСГ), а відповідач зобов`язаний укладати договори зберігання та приймати газ у ГТС та ПСГ та не наділений правом відмовляти споживачам у наданні цих послуг та оформленні актами обсягів газу, які фактично надійшли до газотранспортної системи та підземних сховищ газу.

27.          Разом з тим аналіз ст. 1 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення позивачем з даним позовом) дає підстави для висновку, що право на звернення до господарського суду обмежено випадками захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

28.          Тобто в контексті наведених вище норм законодавства право позивача на укладення спірного договору може вважатись порушеним та підлягає захисту у судовому порядку не лише у випадку встановлення судами обставин наявності у позивача законного права вимагати укладення такого договору, а й за одночасної наявності обставин надання пропозиції позивачем відповідачу про його укладення та відмови або ухилення відповідача від укладення договору в цілому або не погодження окремих його умов.

29.          Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем правил переддоговірного спору, апеляційним судом встановлено, що позивачем направлялась відповідачу пропозиція щодо укладення договору №658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010, водночас у проект договору, викладений позивачем у прохальній частині позовної заяви, позивач вніс відповідні зміни в частині обсягів газу, запланованого до передачі на зберігання, а саме, виключив з обсягів газу, які планував до передачі на зберігання під час направлення оферти, ту його частину, якою вже розпорядився, тобто зменшив заплановані до передачі на зберігання в ПСГ відповідача обсяги газу (з 121 036,912 тис.куб.м до 26 532,726 тис.куб.м), та не включив обсяги природного газу, видобутого в січні - грудні 2007 року, який вже був переданий на зберігання в ПСГ відповідача (63 034,323 тис.куб.м).

30.          При цьому апеляційний суд зазначив про те, що внесені до редакції проекту договору, що викладена у тексті позовної заяви, зміни є по своїй суті уточненням окремих положень у зв`язку із зміною обставин, пов`язаних із судовою справою №42/392.

31.          Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції зазначив про те, що у постанові Вищого господарського суду України від 31.01.2011 у справі № 42/392 встановлено, що за період з 01.01.2007 по 31.12.2009 позивачем передано до газотранспортної системи ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» 174034,461 тис.куб.м природного газу.

32.          Однак апеляційним судом не зазначено на підставі яких саме доказів він дійшов висновку про те, що станом на момент звернення позивачем до відповідача з позовом у даній справі № 46/603, залишок належного до передачі відповідачу на зберігання газу (частина газу, якою позивач не розпорядився) становила саме ту кількість, яка зазначена позивачем у проекті договору зберігання природного газу в редакції, викладеній у позовній заяві.

33.          Так, постанова суду апеляційної інстанції в частині відповідних висновків щодо залишку газу містить посилання виключно на пояснення позивача у справі, які відповідно до ст. 77 ГПК України не можуть вважатись допустимим доказом наведених обставин.

34.          Крім того, за таких обставин, висновки апеляційного суду про те, що відповідач не міг мати нових заперечень щодо умов, наявних у проекті договору, викладеного у позовній заяві, є передчасними, оскільки не ґрунтуються на жодних доказах.

35.          Отже, наявні підстави для висновку про те, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

36.          Водночас суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що в законодавстві відсутня імперативна норма, яка б вказувала на те, що процедура (порядок) врегулювання переддоговірного спору в судовому порядку є дотриманою (дотриманим) виключно в тому випадку, коли редакція направленого проекту договору ідентична редакції договору, викладеній в прохальній частині позовної заяви.

37.          Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

38.          Так, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

39.          Положеннями частин 1 - 3 статті 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

40.          Таким чином, частина 2 вказаної статті визначає три умови, за яких господарський договір вважається укладеним. Це: а) досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору; б) додержання передбаченої законом форми договору; в)     додержання передбаченого законом порядку укладання договору.

41.          Істотними вважаються умови договору: 1) визнані такими за законом; 2) необхідні для договорів даного виду, тобто прямо не названі у законі як істотні, але є необхідними для договорів певного виду; 3) ті, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода .

42.          Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). 

43.          Отже, аналіз чинних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що процедура переддоговірного спору щодо договору може вважатись дотриманою, у разі якщо істотні умови проекту договору, який направлявся відповідачу, відповідають істотним умовам договору щодо якого позивач звернувся до суду про визнання його укладеним у судовому порядку.

44.          Обсяг газу у даному випадку є істотною умовою договору зберігання газу. 

45.          Отже для вирішення даного спору про визнання укладеним договору №658/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010 саме в редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви, апеляційному суду необхідно було з`ясувати, чи дотримано позивачем процедуру переддоговірного спору щодо проекту договору, який є предметом даного спору, про що було зазначено судом касаційної інстанції у постанові від 24.10.2019, однак апеляційним судом, всупереч ст. 310 ГПК України не було враховано зазначених вказівок Верховного Суду під час нового розгляду справи, що є порушенням норм процесуального права.

46.          Крім того, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у даній справі суд касаційної інстанції зазначав про те, що листи відповідача №6796/64-004 від 23.06.2009 та № 7673/64-004 від 05.07.2010, не можуть вважатись допустимими доказами передачі позивачем відповідачу на зберігання газу, в обсягах, зазначених у проекті договору, який є предметом позову, однак під час нового розгляду справи апеляційним судом також було проігноровано відповідні висновки касаційного суду.

47.          Також, в постанові від 24.10.2019 у даній справі суд касаційної інстанції зазначав про те, що встановлюючи обставини щодо передачі позивачем відповідачу газу у обсягах, зазначених позивачем у проекті спірного договору зберігання, апеляційний суд під час дослідження висновків судової експертизи, а саме висновку КНДІСЕ №8133/11914/11-45 від 29.02.2012 та висновку повторної судової експертизи КНДІСЕ № 7420/9583/12-45 від 24.10.2012, не врахував приписів ст. 104 ГПК України.

48.          Так, під час попереднього розгляду суд апеляційної інстанції обмежився виключно цитуванням змісту вказаних висновків експертизи, не з`ясувавши на підставі яких первинних документів експерти дійшли відповідних висновків щодо обсягів переданого позивачем відповідачу газу, видобутого у січні - березні 2008 року та січні - березні 2010 року, зокрема, не надали самостійної оцінки наявним у матеріалах справи актам прийому-передачі природного газу на підготовку Качанівському ГПЗ від 31.01.2008, від 29.02.2008, від 31.03.2008 від 01.02.2010, від 01.03.2010 та від 01.04.2010 (на підставі яких експерти дійшли відповідних висновків) та не з`ясували чи можуть вказані акти свідчити про передачу відповідного обсягу газу, зазначеного в спірному проекті договору зберігання (викладеного в позовній заяві), саме відповідачу у справі.

49.          Однак під час нового розгляду справи суд апеляційної інстанцій наведених вказівок Верховного Суду не врахував, оскільки постанова апеляційного суду за наслідками нового розгляду справи не містить жодної оцінки актів прийому-передачі природного газу на підготовку Качанівському ГПЗ від 31.01.2008, від 29.02.2008, від 31.03.2008 від 01.02.2010, від 01.03.2010 та від 01.04.2010.

50.          Тобто апеляційний суд повторно не дослідив зібрані у справі докази.

51.          Крім того, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у даній справі, касаційним судом було зауважено, що  посилання судом апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові на висновок КНДІСЕ №8133/11914/11-45 від 29.02.2012 не узгоджується з висновками, викладеними цим же судом в ухвалі від 23.05.2012 про те, що у вказаному висновку КНДІСЕ №8133/11914/11-45 від 29.02.2012 судовими експертами не надано чіткої відповіді на поставлені судом питання щодо встановлення факту наявності або відсутності природного газу позивача у підземних сховищах відповідача, у зв`язку з чим було призначено повторну судову економічну експертизу. Однак під час нового розгляду справи апеляційний суд наведеного також не врахував.

52.          Суд касаційної інстанції також погоджується з доводами касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно та необґрунтовано послався на судові рішення у справі № 32/290.

53.          Так, у даній справі апеляційний суд дійшов висновку про те, що відсутність актів приймання-передачі до газотранспортної системи газу Договору про спільну діяльність № 999/97 від 24.12.1997, складених відповідачем, пов`язана з тим, що починаючи з квітня 2006 року відповідач відмовляв ПАТ «Укрнафта» в підписанні актів приймання-передачі газу в газотранспортну систему; при цьому, така відмова є неправомірною, про що вже зазначалось у постанові Вищого господарського суду України від 05.12.2006 у справі № 32/290.

54.          Разом з тим, предметом позову у справі №32/290 була вимога ПАТ «Укрнафта» зобов`язати ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» підписати акти приймання-передачі природного газу у газотранспортну систему в квітні-червні 2006 року. При цьому у справі №32/290 суди досліджували обставини направлення та непідписання актів приймання-передачі природного газу лише за вказаний період. Водночас у даній справі предметом доказування є обставини приймання-передачі позивачем відповідачу природного газу, видобутку 2008 та 2010 років, а отже обставини, встановлені у справі №32/290, в порушення вимог ст. 75 ГПК України були безпідставно враховані апеляційним судом під час вирішення даного спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55.          За змістом ст. 236 ГПК України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

56.          Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання про те чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

57.          Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

58.          Оскільки апеляційний суд встановив відповідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на підставі недопустимих доказів, не дослідив зібрані у справі докази, що відповідно до ст. 310 ГПК України є підставою для скасування судового рішення, а також допустив порушення норм процесуального права, не врахувавши під час нового розгляду справи обов`язкові висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими було скасовано попереднє судове рішення, то на підставі ст. 310 ГПК України постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розподіл судових витрат

59.          Оскільки у даному випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (ч. 14     ст. 129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі №46/603 скасувати.

3. Справу №46/603 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           О. А. Кролевець

Судді          Л. В. Стратієнко

                                                                                                    В. І. Студенець