Постанова 
Іменем України
 
12 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 750/967/19
провадження № 61-15307св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, 
третя особа – Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернігів,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, третя особа – Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернігів, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 квітня 2019 року           у складі судді Литвиненко І. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду        від 24 липня 2019 року у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Скрипки А. А.,        Харечко Л. К.,
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 3.1.1 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 січня 2019 року № 9 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключенні з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в який проживає родина полковника ОСОБА_2 , учасника бойових дій; зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради у місячний строк від набрання рішенням суду законної сили ухвалити рішення про виключення з числа службових житлових приміщень двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та надати її родині полковника ОСОБА_2 для постійного проживання, із зняттям з квартирного обліку.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржуваним рішенням в черговий раз порушено його право на забезпечення постійним житлом, яке гарантоване Конституцією та законами України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Деснянський районний суд міста Чернігова рішенням від 25 квітня 2019 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним і скасував пункт                      3.1.1 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 січня         2019 року № 9 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови                      у виключенні із числа службових квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_1 . Зобов`язав Виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_1 , із числа службових і надання їй статусу квартири для постійного проживання відповідно до порядку, передбаченого чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду. В іншій частині позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відмова у зміні статусу службової двокімнатної квартири АДРЕСА_3 та            в закріпленні її за сім`єю ОСОБА_1 , що зареєстрована і проживає в ній, є незаконною і такою, що порушує житлові права ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Чернігівський апеляційний суд постановою від 24 липня 2019 року рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 квітня 2019 року залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував рішення тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому апеляційний суд виходив             з того, що доводи відповідача про порушення оскаржуваним рішенням суду першої інстанції прав інших осіб, які перебувають у черзі на отримання житла разом з позивачем, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки це питання не є предметом розгляду в цій справі. Аргументи щодо порушення черговості суд вважав безпідставними, оскільки вимоги законодавства щодо черговості стосуються надання вільного житла, а спірне житло не є вільним, оскільки ним правомірно користується позивач та його сім`я.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У серпні 2019 року Виконавчий комітет Чернігівської міської ради подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, помилково вважаючи незаконним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, не навели жодної норми, яка порушувала б норми законодавства. При цьому суди не врахували наявність доказів, що свідчать про значну потребу в житлі, а саме: обґрунтування Міністерства оборони України, узагальнені списки загальної черги (1087 осіб), позачергової (151 особа), першочергової черги (622 особи), список осіб на службове житло (645 осіб), лист народного депутата України ОСОБА_3 щодо забезпечення житлом військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що була передислокована з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя до міста Чернігова; позицію Президента України      ОСОБА_4 щодо розслужбовлення квартир. Задоволення цього позову призведе до порушення прав інших осіб, які перебувають в черзі на отримання житла попереду нього, а також призведе до порушення законодавства України, а саме Конституції України. Крім того, позивача ніхто не позбавляв права на житло, він перебуває на квартирному обліку і має гарантоване довічне житло. Забезпечити позивача житлом без урахування квартирного обліку буде порушенням конституційних прав осіб, які перебувають на черзі разом з позивачем, та порушенням чинного законодавства. Рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 січня 2019 року № 9 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» прийняте відповідно до закону, правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання рішення незаконним немає, оскільки права позивача цим рішенням не порушені, а відповідач діяв у межах повноважень та відповідно до вимог законодавства провів розподіл житла згідно з нормами житлового права з дотриманням прав та інтересів усіх черговиків.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
02 вересня 2019 року справа № 750/967/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 жовтня 2014 року № 290 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів» ОСОБА_1 було видано ордер на службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на сім`ю з трьох осіб (він, дружина, син), без зняття      з квартирного обліку. Раніше сім`я проживала на АДРЕСА_4 .
 
З відповіді відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради від 04 вересня 2018 року № 542 встановлено, що ОСОБА_1 отримав службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 27 жовтня 2014 року № 290. Вислуга – 25 років. Перебуває на квартирному обліку з 03 вересня 2002 року на загальних підставах за № 102 та             в першочерговому списку – як учасник бойових дій з 18 квітня 2012 року за № 119.
 
Згідно з протоколом засідання комісії з контролю за розподілом житла                           в гарнізонах Збройних Сил України від 28 квітня 2017 року № 536 було затверджено список військовослужбовців, квартири яких пропонується виключити з числа службового житла Міністерства оборони України. У вказаному списку зазначено полковника ОСОБА_1 , якому комісія погодила надати для постійного проживання із зняттям з квартирного обліку двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
 
Начальник Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігів листом                           від 12 травня 2017 року № 1145 надіслав голові Чернігівської міської ради ОСОБА_5 пакет документів щодо виключення з числа службових чотирьох квартир та надання їм статусу квартир для постійного проживання, серед яких була службова двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає сім`я полковника ОСОБА_1 .
 
Листом від 10 жовтня 2017 року № 1-28/20-6160 Виконавчий комітет Чернігівської міської ради відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки для дозволу на зміну статусу службових приміщень потрібно прожити в житловому приміщенні 10 років.
 
Начальник Чернігівського гарнізону генерал-майор ОСОБА_6 листом             від 26 січня 2018 року № 236, за погодженням начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігів підполковника Дмитренка О. В., повторно надіслав на адресу Чернігівської міської ради клопотання стосовно винесення на розгляд Виконавчого комітету Чернігівської міської ради питання про виключення одинадцяти квартир із числа службових і надання їм статусу квартир для постійного проживання, серед яких службова двокімнатна квартира, в якій проживає сім`я позивача. 
 
Секретар Чернігівської міської ради листом від 16 лютого 2018 року                                № 1- 27/20-839 повторно відмовив у виключенні квартир з числа службових, у тому числі і службової квартири, в якій проживає сім`я полковника ОСОБА_1 . Підставою для відмови зазначено, що в клопотанні про виключення житла з числа службових не достатньо мотивовано підстави його виключення із службового житла, а саме відсутності потреби у його подальшому використанні, та оскільки Міністерство оборони України не ліквідовано, то є необхідність (потреба) подальшого використання квартири, як службового приміщення.
 
Пунктом 3.3 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради                          від 17 травня 2018 року № 214 відмовлено у виключенні із числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає сім`я ОСОБА_1 .
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 листопада              2018 року у справі № 750/8668/18 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним         і скасовано пункт 3.3 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради     від 17 травня 2018 року № 214 про відмову у виключенні із числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає сім`я ОСОБА_1 , та зобов`язано Виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_5 за зазначеною адресою із числа службових і надання їй статусу квартири для постійного проживання відповідності до порядку, передбаченого чинним законодавством, та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.
 
15 січня 2019 року Виконавчий комітет Чернігівської міської ради ухвалив рішення № 9, пунктами 3.1. та 3.1.1. якого відмовив у задоволенні вимог Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігів про зміну статусу службової квартири         АДРЕСА_3 та закріплення її за сім`єю ОСОБА_1 , зареєстрована і проживає в ній. Квартира виділялась згідно з рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 жовтня              2014 року № 290. Приймаючи вказане рішення, відповідач послався на пункти 5.1, 5.2, 5.3, 12.2 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в місті Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року № 30/VІІ-7.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Оскільки касаційна скарга надійшла до 08 лютого 2020 року, її розгляд Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого           2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи            в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права            в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Згідно з частинами першою, другою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
 
Відповідно до частини першої статті 31 Житлового кодексу Української РСР (далі – ЖК Української РСР) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
 
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах,                 у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі       20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
 
Частиною першою статті 118 ЖК Української РСР передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
 
Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37, жиле приміщення  виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у  випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників  і службовців, які припинили  трудові  відносини з  підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.
 
Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 0З серпня 2006 року № 1081 (далі – Порядок № 1081), передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
 
У пункті 8 Порядку № 1081 визначено, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. 
 
При цьому житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу (пункт 11Порядку             № 1081).
 
Станом на час поданняпакета документів про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_2 та надання їй статусу квартири для постійного проживаннябула чинною Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджена наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, яка втратила чинність 16 жовтня 2018 року (далі – Інструкція) та яка визначала механізм і порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України.
 
Пунктом 2.2 цієї Інструкції передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.
 
Згідно з пунктом 3.5 Інструкції для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про ї визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання         в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних сил України.
 
Відповідно до абзацу 16 підпункту 3.3 цієї Інструкції рішення (пропозиції) комісії        з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних сил України є остаточними для начальника гарнізону, керівника квартирно-експлуатаційного органу, голови гарнізонної житлової комісії та командира військової частини.
 
Згідно з абзацами четвертим, п`ятим підпункту 3.5 Інструкції для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.
 
Обов`язковою умовою для виключення квартир із числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в Збройних Силах України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.
 
На час розгляду оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 січня 2019 року діяла Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380. Згідно з пунктом 10 розділу VIІ «Надання житлових приміщень для постійного проживання» цієї Інструкції військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю       І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3–7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази           і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що вимоги заявленого ОСОБА_1 позову є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем.
 
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що умови, визначені нормативно-правовими актами для виключення квартири позивача         з числа службових, дотримані, а саме: полковник ОСОБА_1 станом                    на 04 вересня 2018 року має вислугу в Збройних Силах України 25 років; перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов Чернігівського гарнізону (місто Чернігів) з 03 вересня 2002 року за № 102, в першочерговій – з 18 квітня 2012 року як учасник бойових дій, нагороджений орденом Богдана Хмельницького                      ІІІ ступеня.
При цьому суди правильно виходили з того, що ОСОБА_1 вже звертався до суду за захистом свого порушеного права з аналогічних підстав, і судовим рішенням його позов було задоволено в інший спосіб – шляхом покладення на Виконавчий комітет Чернігівської міської ради обов`язку розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає родина ОСОБА_1 , із числа службових і надання їй статусу квартири для постійного проживання відповідно до порядку, передбаченого чинним законодавством, та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.
Водночас у цій справі встановлено, що раніше застосований судом спосіб захисту не призвів до відновлення порушених прав ОСОБА_1 , і його житлові права було порушено відповідачем вдруге за аналогічних обставин і підстав.
 
Тому ОСОБА_1 як особа, житлові права якого повторно були порушені відповідачем, не має іншого ефективного способу захисту свого порушеного права, ніж той, який застосований судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
 
В оцінці спірних правовідносин Верховний Суд виходить з того, що суд має право зобов`язати орган вчинити певні дії, які гарантували захист б прав і свобод людини, оскільки Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
 
Таким чином, унаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини                                   і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним                          у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що задоволення позовних вимог            ОСОБА_1 призведе до порушення прав інших громадян, які перебувають                     в черзі на отримання житла, є безпідставними, оскільки спірне житло не є вільним, зайняте  ОСОБА_1 і його сім`єю, який має право на покращення житлових умов, і в такий спосіб буде забезпечений житлом та знятий з черги на його отримання.
 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі, що не належить до компетенції касаційного суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки дію рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 квітня 2019 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2019 року зупинено ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року, у зв`язку із залишенням цих судових рішень без змін їх дію необхідно поновити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2019 року залишити без змін. 
 
Поновити дію рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 квітня 2019 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 24 липня 2019 року.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	С. Ю. Бурлаков	
 	 	
 	Є. В. Коротенко