Справа № 464/3999/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/1451/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:62

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       19 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Сеньків Х.І.,
відповідачки ОСОБА_1 та її представника – адвоката Поліщак І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 13 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті   ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері, ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що після смерті матері позивача відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . 16.05.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Огоновської-Данильчук О.В. із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що пропущено строк на прийняття спадщини, який закінчився 10.05.2019 року. Також приватним нотаріусом повідомлено, що 08.05.2019 року на підставі заяви ОСОБА_1 (відповідачки), яка є внучкою померлої, заведено спадкову справу № 05/2019. Відповідачка проігнорувала усні звернення позивача з приводу надання приватному нотаріусу згоди на прийняття позивачем спадщини після спливу шестимісячного строку, а письмове звернення не отримала, у зв`язку з чим і виникла необхідність звернення до суду з даним позовом. Причиною пропуску строку на шість днів є тяжка хвороба сина позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який понад півтора роки лікується, в тому числі – і стаціонарно. Стан здоров`я сина середньої важкості, супроводжується загальною слабкістю, задухою при ходьбі, утрудненням ходи, болем у хребті. Лікування сина вимагає постійної уваги та піклування над ним. У травні 2019 року син перебував вдома та у період з 10 до 15 травня 2019 року позивач не мав змоги подати приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини, оскільки син мав підвищено погане самопочуття, що вимагало постійної присутності біля нього. Крім цього, 10.05.2019 року - це п`ятниця, 11 та 12 травня 2019 року - вихідні дні, 13, 14 та 15 травня 2019 - робочі дні. У зв`язку з цим, що пропущений строк є незначним, вважає, що існують підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (том 1, а.с. 1-8).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 96-101).

Дане рішення оскаржив позивач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Вважає, що суд не врахував того, що:
- спадкодавець заповіту не складала і спадкування відбувається за законом;
- позивач є спадкоємцем першої черги за законом, а відповідачка є спадкоємцем п`ятої черги за законом;
- син позивача хворіє на важку хворобу і є особою з інвалідністю 2-ої групи;
- позивач пропустив лише 6 (шість) днів на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
       Вважає „нелогічним” висновок суду про те, що спадкодавець не бажала, щоб її діти спадкували після її смерті, як спадкоємці першої черги за законом, а тому не залишала заповіту на їх користь (том 2, а.с. 113-124).

       Апелянт, будучи належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 19 жовтня 2020 року, надіслав на електронну адресу суду заяву про те, що він подану ним апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити, а також просить апеляційний розгляд справи проводити без його та його представника участі.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони відповідачки та її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ст. 1269 ЦК України та аналізу положень розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини: при цьому законодавець не обумовлює подання такої заяви долученням до неї будь-яких інших документів. Зокрема, п. 207 вище згаданої Інструкції ... встановлено, що нотаріус зобов`язаний прийняти таку заяву та завести спадкову справу навіть у випадку, коли ця заява надійшла поштою і справжність підпису спадкоємця на ній ніким не засвідчена.
Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1), а ч. 3 ст.1272 ЦК України - що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування” міститься роз`яснення про те, що суду при дослідженні причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 

В узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 6) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на те, що у зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини і що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (зокрема) як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна тощо. Також звертає увагу на те, що необґрунтованою і помилковою є практика судів, які визнають причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними із порушенням вимог ч.2 ст. 59 ЦПК, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, зокрема – показами свідків.

ОСОБА_2 було відомо про смерть його матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 9), і про відкриття спадщини після її смерті, однак у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 до нотаріальної контори не подав: наведені обставини визнаються сторонами спору, а відтак в силу норми, яка передбачена ч.1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.
Відтак, позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини не на 6 (шість) днів, як стверджується у позовній заяві та апеляційній скарзі, а таку заяву було подано з порушенням встановленого законом строку у 6 (шість) місяців: без наведення причин, які можна було б визнати «об`єктивними, непереборними, істотними труднощами» для позивача для вчинення ним дій для прийняття спадщини – протягом 6-ти місяців.
А інших причин, які можна було б визнати поважними (з урахуванням встановленого законом 6-ти місячного строку для прийняття спадщини), позивач (апелянт), ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не наводить.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 13 березня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 29 жовтня 2020 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Крайник Н.П.

                                                                       Шеремета Н.О.