ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа №1740/2001/18
адміністративне провадження №К/9901/24551/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Приватного підприємства-фірми «Торгбуд-Сервіс» до Головного управління ДФС у Рівненській області, Державної фіскальної служби України  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Рівненській області на додаткову постанову  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року  (головуючий суддя - Матковська З.М., судді:  Бруновська Н.В., Затолочний В.С.) у справі №1740/2001/18,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2018 року Приватне підприємство-фірма «Торгбуд-Сервіс» (далі - позивач, підприємство) звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Рівненській області (далі - відповідач, контролюючий орган), про визнання протиправним та скасування рішення комісії Головного управління ДФС у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, від 22.06.2018 №810592/32785198 про відмову у реєстрації податкової накладної №315, складеної Приватним підприємством-фірмою «Торгбуд-Сервіс» 29.06.2017; зобов`язання Головного управління ДФС у Рівненській області зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №315, складену Приватним підприємством-фірмою «Торгбуд-Сервіс» 29.06.2017.

2. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.10.2018, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДФС в Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, №810592/32785198 від 22.06.2018 про відмову у реєстрації податкової накладної Приватного підприємства-фірми «Торгбуд-Сервіс» від 29.06.2017 №315. Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Приватного підприємства-фірми «Торгбуд-Сервіс» від 29.06.2017 №315.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. На адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника Приватного підприємства-фірми «Торгбуд-Сервіс» Прищепи Олега Степановича про понесення позивачем судових витрат, в якій останній просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00грн, про що ухвалити додаткове судове рішення.

4. Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 заяву представника Приватного підприємства-фірми «Торгбуд-Сервіс» Прищепи Олега Степановича задоволено. Ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, код ЄДРОПОУ 39394217) та Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, код ЄДРОПОУ 39292197) на користь Приватного підприємства-фірми «Торгбуд-Сервіс» (вул. Шкільна, 30А, м. Здолбунів, Здолбунівський район, Рівненська область, код ЄДРПОУ 32785198) понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Приймаючи рішення про задоволення заяви Приватного підприємства-фірми «Торгбуд-Сервіс», суд апеляційної інстанції дослідивши докази, надані позивачем, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн пов`язані саме з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції та є співмірними зі складністю справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції про задоволення заяви позивача, Головне управління ДФС у Рівненській області звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та вказує на безпідставність прийняття Восьмим  апеляційними адміністративними судом додаткової постанови від 17.07.2019, зважаючи на відсутність законних підстав для задоволення заяви позивача про стягнення з контролюючого органу понесення підприємством судових витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, Головне управління ДФС у Рівненській області посилаючись на неналежну оцінку судом апеляційної інстанції положень частин 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим, а договір про надання правової допомоги містить лише загальний перелік послуг. Також відповідач зазначає, що позивач не надав доказів фактичного надання послуг, зокрема акту наданих послуг чи інших доказів, які повинні мати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. У зв`язку з наведеним, контролюючий орган просить скасувати оскаржувану додаткову постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.

6. У свою чергу Приватне підприємство-фірма «Торгбуд-Сервіс» подало відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому підприємство спростовує доводи касаційної скарги контролюючого органу та просить залишити її без задоволення, а додаткову постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

7. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

8. Конституція України.

8.1. Стаття 129.

Однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

9. Кодекс адміністративного судочинства України:

9.1. Частина перша, пункту 1 частина третя  статті 132

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

9.2. Стаття 134 

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті (щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, наданими послугами, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягу наданих послуг, ціною позову та ін.) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

9.3. Частина перша  статті 139 

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

9.4. Пункт 3 частини першої  статті 252 

Суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

10. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

11. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).

12. Згідно матеріалів справи, позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу від 04.02.2019 зареєстрованому у Восьмому апеляційному адміністративному суді 08.02.2019 за вх. №К-2655/19 зазначив, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу у справі №1740/2001/18 (857/3268/18), докази понесення таких витрат будуть подані позивачем/його представником протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.

На обґрунтування необхідності прийняття додаткового судового рішення позивач надав копію додаткової угоди від 24.10.2018 №2 до договору від 02.05.2018, копію платіжного доручення від 25.02.2019 №13071, копію виписки по рахунку від 25.02.2019, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 22.02.2019 №22/02-1, копію рахунку на оплату послуг від 22.02.2019 №22/02-1, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань по Адвокатському об`єднанню «Прищепа і партнери», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого Прищепі О.С, які підтверджують те, що позивачем понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн.

На підтвердження фактичного понесення зазначених витрат та їх розміру позивачем надано копію платіжного доручення від 25.02.2019 №13071 та копію виписки по рахунку від 25.02.2019. Зі змісту вказаних первинних документів вбачається, що вони відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-14 та підтверджують факт понесення витрат саме у справі, що розглядається.

У касаційній скарзі контролюючий орган не наводить жодного аргументу щодо неспівмірності таких витрат. Відповідач лише зазначає, що у справі відсутні докази, що витрати були фактичними, а їхній розмір - обґрунтованим.

Вказаний довід є безпідставним, враховуючи той факт, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Посилання контролюючого органу на недостатню деталізацію договору про надання правової допомоги є також неприйнятними, оскільки до суду апеляційної інстанції надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що відображено в акті приймання-передачі наданих послуг від 22.02.2019 №22/02-1.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується із висновком Восьмого апеляційного адміністративного суду про те, що послуги з надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції надавалися позивачу в межах договору від 02.05.2018, а надані документи такі як, акт здачі-приймання наданих правничих послуг від 22.02.2019 №22/02-1, рахунок на оплату послуг від 22.02.2019 №22/02-1, платіжне доручення від 25.02.2019 №13071, виписка по рахунку за 25.02.2019 підтверджують виконання послуг з надання професійної правничої допомоги та підтверджують фактичність понесення зазначених витрат та їх розміру.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

13. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

14. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

15. Виходячи із приписів частин шостої та сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  та відсутності будь-яких застережень щодо розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу зі сторони відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що такі належним чином підтверджені, співмірні із складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів - суб`єктів владних повноважень.

16. Таким чином та за встановлених обставин, Верховний Суд погоджується з висновком  апеляційного адміністративного суду про необхідність задоволення заяви позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області та Державної фіскальної служби України на користь Приватного підприємства-фірми «Торгбуд-Сервіс» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн.

17. З урахуванням положень Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд вважає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області необхідно залишити без задоволення, а додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі №1740/2001/18  - без змін.

18. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

19. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 344, 345, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення.

Додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі №1740/2001/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова