П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4872/20	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
          
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого судді:  Шляхтицького О.І.
          суддів: Домусчі С.Д. ,  Семенюка Г.В. 
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року по справі № 420/4872/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулося до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови провести йому – ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у в/ч НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018;
- зобов`язати відповідача провести йому - ОСОБА_1 перерахунок та виплатити: індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині в період з 01.01.2016 по 30.06.2017, врахувати базовий місяць з моменту призначення на посаду начальника відділу забезпечення пальними та мастильними матеріалами та встановлення посадового окладу 29.11.2011.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що він проходив військову службу в лавах Збройних Сил України у період з травня 31.07.1995 по 10.08.2018. Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.08.2018 № 422, його звільнено з військової служби у запас за пунктом «є» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2018 № 156 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 04.07.2000 по 10.08.2018 на всіх видах забезпечення в тому числі фінансовому перебував у військовій частині НОМЕР_1 .
При звільненні з військової служби 10.08.2018 військової частиною НОМЕР_1 , йому не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
21.04.2020 звернувся до в/ч НОМЕР_1 із запитом на інформацію, в якому просив надати інформацію щодо підстав не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення в період проходження військової служби.
В травні 2020 року від в/ч НОМЕР_1 за вих. № 1466 від 25.05.2020 отримав лист яким відповідач підтвердив не нарахування та невиплату йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018.
Позивач вважаючи дії відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення протиправними, такими, що порушують його права та вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ(далі за текстом - Закон № 1282-ХІІ) та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідач проти задоволенні позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки Військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не має можливості, так як згідно роз`яснень Міністерства соціальної політики України (вихідний від 04.07.17 № 220/5140 та від 18.07.2017 № 248/3/91863) механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Крім того, в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в Міністерстві оборони кошти для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям були відсутні. Фінансування військових частин в цей період здійснювалось виключно на виплату щомісячного грошового забезпечення військовослужбовцям, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та інших одноразових виплат.
В період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в Міністерстві оборони кошти для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям були відсутні. Фінансування військових частин в цей період здійснювалось виключно на виплату щомісячного грошового забезпечення військовослужбовцям, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та інших одноразових виплат.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078), індексація грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Також відповідно роз`ясненням Міністерства соціальної політики від 08 липня 2015 року № 248/3/9/3/202, від 04 липня 2017 року № 220/5140, від 18 липня 2017 року № 248/3/9/1/863 проведення індексації грошових доходів, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі.
Відтак, у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, в тому числі ОСОБА_1 в період його служби з 01.01.2016 по 28.02.2018 у Міністерства оборони не було.
Також відповідач не згодний з вимогою позивача щодо перерахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 30.06.2017, врахувавши базовий місяць з моменту призначення на посаду начальника відділу забезпечення пальними та мастильними матеріалами та встановлення посадового окладу 29.11.2011.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 07 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 – задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- судом першої інстанції не взято до уваги преюдиційного факту (встановлення базового місяця нарахування індексації грошового забезпечення), виконати рішення суду з урахуванням базового місяця 29.11.2011 буде неможливо;
- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.
Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, яким вважає наведенні аргументи апелянта безпідставними та необґрунтованими. 
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1  1978 року народження, є громадянином України (паспорт НОМЕР_2 , а.с.9-10). 
Позивач проходить військову службу в лавах Збройних Сил України.
Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.08.2018 № 422, його звільнено з військової служби у запас за пунктом «є» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.08.2018 № 156 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
На запит позивача від 21.04.2020 його повідомлено листом відповідача від 25.05.2020, що за період проходження службі у в/ч НОМЕР_1 у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 йому індексація не нараховувалась та не виплачувалась.
Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період його служби у в/ч НОМЕР_1 у період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не є позовною вимогою вимога позивача щодо зобов`язання відповідача при проведенні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині в період з 01.01.2016 по 30.06.2017, врахувати базовий місяць з моменту призначення на посаду начальника відділу забезпечення пальними та мастильними матеріалами та встановлення посадового окладу 29.11.2011.Вказана вимога позивача стосується порядку виконання судового рішення. 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XI, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XI визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону № 2011-XII).
Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі - Закон № 1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч.2 ст.5 Закону № 1282-XII).
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону №1282-XII).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 (надалі Порядок № 1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. (абз.8 п.4 Порядку №1078).
Згідно з пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, а посилання на відсутність фінансування не є підставою для порушення права позивача на отримання індексації грошового забезпечення.
Також апеляційний суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь апелянта індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Доводи апеляційної скарги.

Оскільки відповідачем, на час виникнення спірних правовідносин, не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення апелянта, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги та вважає правильним висновок суду першої щодо відсутності підстав вважати, що має місце порушення прав апелянта пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме в процесі виконання рішення суду першої інстанції відповідач, в порядку встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком № 1078, визначить базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу військова частина   НОМЕР_1 зазначила наступне.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1013 від 09 грудня 2015 року “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів”(далі за тектом - Постанова № 1013).
Пунктом 3 Постанови № 1013 зазначено, що міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів  державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Враховуючи наведене, на думку відповідача відповідно, до пункту 3 Постанови № 1013, врахування базового місяця 29.11.2011 під час здійснення нарахування індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.01.2016 по 30.06.2017 є протиправним та таким, що суперечить чинному законодавству України, оскільки у ОСОБА_1 під час здійснення нарахування індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 30.06.2017 базовим місяцем є 01.01.2016.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Таким чином, з огляду на відсутність доводів апеляційної скарги з цього приводу суд вважає, що це не є підставою для зміни або скасування рішення суду. 
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 2-12, 71-72, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року по справі № 420/4872/20 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.